ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 р.	Справа № 440/8560/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання  Дуднік Н.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції А.Б. Головко) від 10.11.2022 року  по справі №440/8560/22
за позовом                     ОСОБА_1  
до                   Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                          
про стягнення нарахованої доплати пенсії та компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення нарахованої доплати пенсії за період із 01.12.2019 по 31.12.2021 у розмірі 130438,75 грн та компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати у розмірі 47341,97 грн.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від10.11.2022 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з виплати пенсії за період з 01.12.2019 по 31.12.2021 у розмірі 130438,75 грн.
Позивач не погодився із ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали.
Зазначив, що звернення до суду із вимогою про примусове стягнення нарахованих коштів є правом вибору позивачем способу захисту порушеного права, а тому предметом позову по даній справі не є контроль за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/11452/21. В зв`язку з чим, на думку скаржника, закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції невірно визначив ідентичність предмету спору по даній справі та предмету у справі №440/11452/21, чим позбавив його права на захист порушеного права щодо не виплати (отримання) нарахованої суми пенсії.
Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що   позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з виплати пенсії за період з 01.12.2019 по 31.12.2021 у розмірі 130438,75 грн.фактично спрямовані на зобов`язання відповідача у певний спосіб виконати інше судове рішення - рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 у справі № 440/11452/21 та фактично є однією із форм контролю за виконанням судового рішення. Отже, в даному випадку вимогу про стягнення заборгованості з виплати пенсії за період з 01.12.2019 по 31.12.2021 у розмірі 130438,75 грн., слід розглядати в порядку, визначеному статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки в позовній заяві йдеться про бездіяльність відповідача, вчинену в ході виконання рішення у справі № 440/11452/21. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Як встановлено під час розгляду справи, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 у справі № 440/11452/21позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. 
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у проведенні з 01 грудня 2019 року перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області" від 23 червня 2021 року №33/37-4/1830 про розмір грошового забезпечення за прирівняною посадою поліцейського станом на 19 листопада 2019 року. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2019 року на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області" від 23 червня 2021 року №33/37-4/1830 про розмір грошового забезпечення за прирівняною посадою поліцейського станом на 19 листопада 2019 року, а також провести виплати з урахуванням раніше сплачених сум. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 у справі № 440/11452/21 набрало законної сили 28.11.2021.
На звернення щодо виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 у справі № 440/11452/21, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 28.03.2022 позивача повідомлено, що на виконання рішення суду нараховано доплату пенсії за період з 01.12.2019 по 31.12.2021 у розмірі 130438,75 грн, при цьому виплата коштів на виконання рішень судів здійснюватиметься в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів за рахунок коштів Державного бюджету України.
Не погодившись з бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з приводу нездійснення виплати ОСОБА_1 заборгованості пенсії за минулий час у розмірі 130438,75 грн, нарахованої на виконання рішення суду у     справі №440/11452/21, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі.
Отже, фактичною підставою для звернення позивача до суду з позовом в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з виплати пенсії за період з 01.12.2019 по 31.12.2021 у розмірі 130438,75 грн. є невиконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 у справі № 440/11452/21.
Положеннями частини другої статті 14, частини першої статті 370 КАС України, передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Частиною п`ятою статті 372 КАС України визначено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України від 02 червня 2016 року №     1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII).
За частиною першою статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою статті 11 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а та 16.02.2019 у справі № 816/2016/17.
Згідно статті 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.
Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
У постанові від 16.03.2023 року по справі № 640/12697/21 Верховний суд вказав, що  вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Таким чином, у разі незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю, вчиненими відповідачами на виконання судового рішення у справі № 440/11452/21 позивач може скористатися процесуальним механізмом судового контролю та звернутися до суду першої інстанції із відповідною заявою про визнання таких рішень, дій чи бездіяльності протиправними відповідно до статті 383 КАС  України, а не подавати новий адміністративний позов.
Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.
Аналогічна правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15, від 17.04.2019 у справі № 355/1648/15-а, від 21.08.2019 у справі № 295/13613/16, від 22.028.2019 у справі № 522/10140/17 та від 21.11.2019 у справі № 802/1933/18-а, від 24.09.2020 у справі № 640/15623/19, від 28.02.2023 у справі № 260/1898/22.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Доводи апелянта з приводу того, що звернення до суду із вимогою про примусове стягнення нарахованих коштів у розмірі 130438,75 грн. є правом вибору позивачем способу захисту порушеного права, а тому предметом позову по даній справі не є контроль за виконанням іншого судового рішення, колегія суддів відхиляє, оскільки судовим розглядом встановлено, що вказана сума стосуєтьсясаме доплати пенсії за період із 01.12.2019 по 31.12.2021, яка була нарахована відповідачем на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 у справі № 440/11452/21, що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 28.03.2022 року, та станом на час звернення до суду не була виплачена, що підтверджує попередні висновки, що спір у цій справі по суті зводиться до невиконання, на думку позивача, судового рішення у справі № 440/11452/21.
Також колегія суддів  зазначає, що  рішення суду  щодо  зобов`язання  здійснити перерахунок та виплату пенсії  позивачем не оскаржено,  що  спір між сторонами про розмір нарахованої (обчисленої) суми - відсутній.. Тобто, є судове рішення, яким визначено спосіб захисту порушеного права щодо отримання позивачем нарахованої суми.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, а доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують  з наведених вище підстав.
Доводи апеляційної скарги не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 10.11.2022 року по справі №440/8560/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    З.Г. Подобайло   	
Повний текст постанови складено  16.05.2023 року