ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 квітня 2023 року
м. Київ
справа № 522/20663/17
провадження № 51-3538км22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 жовтня 2022 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013170470006482, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Приморський районний суд м. Одеси ухвалою від 25 серпня 2022 року задовольнив клопотання сторони захисту, звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 289 КК на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрив кримінальне провадження щодо нього.
Залишив без розгляду цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 .
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, потерпілий ОСОБА_6 оскаржив його до апеляційного суду.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 20 жовтня 2022 року ухвалу районного суду залишив без змін, а апеляційну скаргу потерпілого - без задоволення.
Орган досудового розслідування обвинувачував ОСОБА_7 у тому, що він у лютому 2011 року (більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) отримав від потерпілого ОСОБА_6 доступ до автомобіля «Lexus GS300» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), який належав останньому на праві власності та, діючи умисно, з метою особистого збагачення, зловживаючи довірою потерпілого, незаконно заводів цим автомобілем, чим спричинив  ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 73 695,21 грн.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального законута неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені щодо ОСОБА_7 ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Суть доводів касаційної скарги скаржника зводиться до тверджень про незаконність та необґрунтованість постановлених стосовно ОСОБА_7 судами рішень через порушення прав потерпілого.
На переконання ОСОБА_6 , рішення місцевого суду є незаконним через те, що цей суд здійснив судовий розгляд за відсутності потерпілого. Як зазначає останній, він не був повідомлений про розгляд справи, призначений на 25 серпня 2022 року, і не отримував клопотання сторони захисту про закриття провадження. Вважає, що неознайомлення з цим клопотанням позбавило його можливості висловити свою думку з приводу звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та реалізувати права, передбачені ч. 2 ст. 288 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). 
Як зазначає касатор, участь у деяких судових засіданнях його представника не усунула допущених місцевим судом порушень, через те, що певні права потерпілого не можуть бути реалізовані представником.
За твердженням ОСОБА_6 , суд під час розгляду клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності не звернув увагу на неодноразові неявки обвинуваченого без поважних причин на судові засідання, що свідчить про його ухилення від суду.
Вказує про порушення місцевим судом загальної засади кримінального провадження у виді розумності строків, через тривалість судового розгляду понад п`ять років.
На думку потерпілого, неправильне викладення судом суті пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення утруднить його звернення до суду в порядку цивільного судочинства для відшкодування завданої йому кримінальним правопорушенням шкоди.
Також уважає суперечливими висновки суду щодо часу вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину.
Стверджує, що апеляційний суд не зважив на допущені місцевим судом порушення та формально розглянув його апеляційну скаргу.
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , надавши відповідні пояснення, заперечив проти задоволення касаційної скарги потерпілого. 
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 49 КК передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.
Диференційовані строки давності застосовуються за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового кримінального правопорушення, за винятком нетяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою правопорушення.
Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. 
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження. За правилами ч. 8 цієї статті закриття кримінального провадження на цій підставі не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.
Правилами ч. 3 ст. 288 КПК передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що захисник ОСОБА_8 подав до суду клопотання, в якому просив закрити кримінальне провадження щодо його підзахисного у зв`язку із закінченням строків давності.
Суд першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, з`ясувавши думку обвинуваченого, в ухвалі від 25 серпня 2022 року дійшов висновку, що заявлене захистом клопотання підлягає задоволенню, ОСОБА_7 - звільненню від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 289 КК на підставі ст. 49 цього Кодексу, а кримінальне провадження щодо нього - закриттю.
Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 , відноситься згідно зі ст. 12 цього Кодексу до категоріїтяжких, за його вчинення визначено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої. Крім того, цей злочин був закінчений, коли потерпілий усвідомив протиправність дій обвинуваченого та скасував довіреність видану на користування транспортним засобом, про що  повідомив останнього, а тому  на  час розгляду кримінального провадження минув визначений у п. 4 ч. 1 ст. 49 КК строк.
Не погоджуючись з ухвалою місцевого суду, потерпілий ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просив скасувати вказану ухвалу та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку ретельно перевірив усі посилання й доводи, викладені в апеляційній скарзі потерпілого, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків судів попередніх інстанцій, касаційна скарга потерпілого не містить.
Відповідно до усталеної позиції Верховного Суду звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК та за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення з підстав спливу строків давності (див., наприклад, постанови Верховного Суду від 10 червня 2021 року, справа № 640/11750/17, провадження № 51-6089км20; від 25 лютого 2021 року, справа № 192/3301/16-к; провадження № 51-3094км20 та інші). 
Норми процесуального закону вказують на те, що суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна зі сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням, а отже, суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям провадження у справі як під час підготовчого судового засідання, так і під час розгляду справи по суті в загальному порядку, керуючись статтями 12, 49 КК (див., наприклад, постанови Верховного Суду від 19 листопада 2019 року, справа              № 345/2618/16-к, провадження № 51-1491км19; від 24 травня 2018 року, справа    № 200/4664/14-к, провадження № 51-3302км18 та інші). 
Така практика Верховного Суду обґрунтовано була врахована судами попередніх інстанцій у цій справі. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає неспроможними доводи потерпілого про те, що суд необґрунтовано звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК. 
Відхиляє колегія суддів і доводи потерпілого про те, що він не ознайомився із зазначеним клопотанням, що позбавило його можливості висловити свою думку з приводу звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та реалізувати права, передбачені ч. 2 ст. 288 КПК.
Частиною 2 ст. 288 КПК встановлено, що суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Водночас, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду (ст. 325 КПК).
Представник потерпілого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 23 серпня            2022 року на електронну пошту Приморського районного суду м. Одеси подав клопотання, в якому просив судове засідання, призначене на 24 серпня 2022 року, здійснювати без його та потерпілого участі. 
Суд, заслухавши думку учасників щодо розгляду справи за відсутності потерпілого та його представника, які не заперечили проти цього, не встановивши підстав для відкладення судового розгляду, розглянув подане стороною захисту клопотання.
Верховний Суд звертає увагу ОСОБА_6 на те, що у цій справі місцевий суд закрив кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, що відповідно до кримінального процесуального закону у разі спливу строків давності, як уже вище зазначалося, є обов`язком суду. Водночас, під час вирішення питання застосування положень ст. 49 КК позиція потерпілого не є вирішальною щодо закриття і не є перешкодою до виконання імперативних вимог процесуального закону (див., постанову Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 344/7812/16-к).
Твердження ОСОБА_6 про те, що обвинувачений ухилявся від суду шляхом неодноразового нез`явлення без поважних причин в судові засідання, касаційний суд відхиляє, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи.
Згідно з ч. 1 ст. 323 КПК, якщо обвинувачений, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не прибув за викликом у судове засідання, суд відкладає судовий розгляд, призначає дату нового засідання і вживає заходів до забезпечення його прибуття до суду. Суд також має право постановити ухвалу про привід обвинуваченого та/або ухвалу про накладення на нього грошового стягнення в порядку, передбаченому главами 11 та 12 цього Кодексу.
Стаття 335 КПК передбачає, що у разі якщо обвинувачений ухилився від явки до суду, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.
З матеріалів справи вбачається, що судовий розгляд стосовно ОСОБА_7 був неодноразово відкладений з різних причин, а не лише з причини неявки обвинуваченого в судові засідання, як про це стверджує потерпілий.
Щодо обвинуваченого ОСОБА_7 дійсно була винесена ухвала від 08 серпня 2022 року про привід його у судове засідання призначене на 24 серпня 2022 року. При цьому підстав для оголошення обвинуваченого у розшук та зупинення судового провадження суд не встановив. ОСОБА_7 самостійно з`явився у судове засідання та повідомив, що він не зміг прибути на минуле судове засідання у зв`язку з воєнним станом, від явки до суду не ухилявся.
Отже, суд першої інстанції не вбачав ознак ухилення від суду у процесуальній поведінці обвинуваченого під час судового розгляду, унаслідок якої відкладалися судові засідання. Будь-які дані про оголошення у розшук ОСОБА_7 під час розгляду провадження у місцевому суді у матеріалах провадження відсутні.
Не є прийнятними доводи потерпілого стосовно того, що він не був повідомлений про розгляд справи, призначений на 25 серпня 2022 року, виклик на цю дату він не отримував, внаслідок чого рішення суду про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 є незаконним і постановленим з порушенням вимог КПК.
З матеріалів справи вбачається, що розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 було призначено на 24 серпня 2022 року.
Як уже було зазначено, 23 серпня 2022 року на електронну адресу районного суду надійшло клопотання представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , в якому він просив судове засідання, призначене на 24 серпня 2022 року, в зв`язку з введенням на всій території України воєнного стану та задля забезпечення безпеки життя та здоров`я осіб, які беруть участь у розгляді, здійснювати без його та потерпілого участі.
За змістом положень ст. 367 КПК  суд, перебуваючи в нарадній кімнаті під час ухвалення судового рішення, вправі перервати нараду лише для відпочинку з настанням нічного часу. А судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати (ч. 1 ст. 376 КПК). 
З аудіозапису судового засідання видно, що 24 серпня 2022 року головуючий суддя, заслухавши думку учасників провадження стосовно поданого стороною захисту клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , у зв`язку з закінченням строків давності, о 14:07 вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення з приводу заявленого стороною захисту клопотання, та оголосив оскаржувану ухвалу після виходу з нарадчої кімнати на наступний день - 25 серпня 2022 року о 10:19.
З вищенаведеного випливає, що 25 серпня 2022 року не відбувався розгляд справи, під час якого у судовому засіданні учасники судового провадження вчиняли би процесуальні дії, а суд після виходу з нарадчої кімнати лише оголосив рішення, яким задовольнив клопотання сторони захисту та звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності. 
Безпідставними є доводи потерпілого про порушення місцевим судом загальної засади кримінального провадження - розумність строків, через тривалість судового розгляду, яка, на його думку, становила більше ніж п`ять років.
Як убачається з матеріалів справи, 07 жовтня 2013 року до ЄРДР внесені відомості про вказане кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 190 КК, яке було доручено розслідувати Малиновському РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області. 
Потім матеріали були передані до СВ Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області і слідчий постановою від 26 вересня 2017 року перекваліфікував дії ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 190 КК на ч. 2 ст. 192 КК. 
Надалі прокурор Одеської прокуратури ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. Подане прокурором клопотання 09 серпня 2019 року суд повернув прокурору. Потім матеріали справи були направлені до СВ Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області для організації подальшого досудового розслідування. 
22 листопада 2019 року старший слідчий СВ Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області постановою перекваліфікував дії ОСОБА_7 з ч. 2              ст. 192 КК на ч. 2 ст. 289 КК і за вказаним кримінальним правопорушенням 27 листопада 2019 року прокурор затвердив обвинувальний акт, який 28 листопада 2019 року надійшов для розгляду до Приморського районного суду м. Одеси.
З матеріалів справи вбачається, що після надходження обвинувального акта, остаточне рішення у справі було постановлено 25 серпня 2022 року, тобто дещо більше ніж через 2,5 роки, а не у строк понад 5 років, як стверджує потерпілий у касаційній скарзі. Судові засідання у вказаному суді неодноразово відкладалися через неявку учасників кримінального провадження, а також у зв`язку з введенням на території України воєнного стану. За обставин цієї справи, колегія суддів не знаходить підстав вважати, що суд порушив розумні строки розгляду кримінального провадження.
Відхиляє Верховний Суд і твердження  ОСОБА_6 про зазначення місцевим судом суперечливих відомостей стосовно пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення і часу вчинення кримінального правопорушення.
Дійсно місцевий суд у своєму рішенні вказав, що стороною обвинувачення дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ознаками: службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам, а також те, що інкримінований обвинуваченому злочин було закінчено не пізніше 02.11.2021 року.
Колегія суддів вважає, що це не вплинуло на правильність застосування судом норм матеріального права, з огляду на підстави звільнення від кримінальної відповідальності, передбачені ст. 49 КК та фактично є опискою, яка, у разі необхідності, може бути виправлена в порядку ст. 379 КПК.
Із викладених підстав Верховний Суд відхиляє вищенаведені доводи потерпілого. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування судового рішення, під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено.
Отже, на думку колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду, касаційну скаргу ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення, а постановлені щодо ОСОБА_7 судові рішення - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                                  ОСОБА_3