ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 травня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/20579/22	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого - судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                         Коршуна А.О., Чередниченка В.Є.,     
  
за участю секретаря судового засідання Давіденко Ю.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у справі № 160/20579/22 
за позовом  ОСОБА_1   
до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області 
третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмету спору: Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області       
про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, 

встановив:

ОСОБА_1 (далі – позивач) у грудні 2022 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (далі – відповідач, скаржник -1 ), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області №12031400000496 від 08.12.2022 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання позивачу;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області №36 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 15.12.2022 року, прийняте щодо позивача;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву-анкету позивача про оформлення (видачу) посвідки на постійне проживання та оформити (видати) йому посвідку на постійне проживання в Україні.
Ухвалою суду від 31.02.2023 року залучено в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,   Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області.
Рішенням суду першої інстанції   позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано  рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №12031400000496 від 08.12.2022 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 . Визнано  протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №36 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 15.12.2022 року, прийняте щодо ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву-анкету ОСОБА_1 про оформлення (видачу) посвідки на тимчасове проживання та прийняти рішення з врахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тим, що позивач знаходиться на території України на законних підставах, має  право на отримання посвідки на тимчасове проживання, а спірні рішення відповідача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та прийняті без урахування всіх обставин справи.
Не погодившись     з рішенням суду першої інстанції, відповідач та третя особа оскаржили  його в апеляційному порядку. 
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що вважає оскаржуване  рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права (а саме, положення частини 1 статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України, пункті 18 частини 1 статті 1, частині 21 статті 5, пункті 5 частини 1 статті 5і, частині 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-УІ (зі змінами та доповненнями), пунктів 37, 42, 45, та підпункту 7 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 322), та з порушенням норм процесуального права (а саме, вимог пункту 4 частини 3 статті 2, частини 4 статті 9, частини 1 статті 72, частини 4 статті 77, частини 1 та частини 4 статті 90, частини 1 статті 94, частини 1 та частини 3 статті 242, частини 1, частини 2 статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, судове рішення прийняте на підставі неповно з`ясованих обставин, що мають значення для справи, та без надання оцінки всім аргументам учасників справи.
Зокрема зазначає, що відповідно до пункту 42 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування,  пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання,          затвердженого          постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 322 (в редакції Постанови чинній на час виникнення спірних правовідносин від 19.04.2022), рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.
Положеннями підпункту 7 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 322 (в редакції Постанови чинній на час виникнення спірних правовідносин від 19.04,2022), передбачено що територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку з учиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином.
Вказує на те, що така інформація була отримана від Служби безпеки України, а тому відповідач не мав підстав для прийняття іншого рішення, крім відмови  в оформленні посвідки на тимчасове проживання.
Зазначає, що  після закінчення визначеного законодавством дозволеного строку тимчасового перебування на території України, та після прийняття Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання від № 12031400000496 за наслідками розгляду звернення громадянина російської федерації ОСОБА_1 з питання обміну посвідки на тимчасове проживання, позивач ухилився від виїзду з України, чим порушив правила перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, а саме вимоги частини 14 статті 4, частини 3 статті 9 Закону № 3 773-VI (в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин), пункту 67 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. №322, та перейшов на нелегальне положення в Україні, тому 15.12.2022 Центральним відділом у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відносно громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким позивача зобов`язано покинути територію України у термін до 13.01.2023.
Крім того, відповідно до пояснень третьої особи від 28 лютого 2023 року, наявна підстава для відмови в оформленні посвідки на тимчасове проживання,  прямо передбачена підпунктом 7 пункту 61 Порядку №322, про що зазначено у відповіді Управління СБУ від 07.12.2022 за №55/2-4037. (інформація викладена у документальних матеріалах Управління СБУ з грифом секретності «Таємно», направлена на адресу суду листом Управління СБУ)», проте дані обставини не були враховані судом першої інстанції при вирішенні  даної справи.
Просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у справі № 160/20579/22 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні адміністративного позову. 
Третя  особа також оскаржила рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги аналогічні тим, що заявлені відповідачем. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
Відзив на апеляційні скарги від позивача до суду не надходив.
В судовому засіданні  представник відповідача вимоги своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги третьої особи  підтримав у повному обсязі.
В судовому засіданні представник третьої особи вимоги своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги відповідача підтримав.
Представник позивача проти задоволення апеляційних скарг відповідача та третьої особи заперечував. 
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , громадянин рф,  зареєстрований за адресом: АДРЕСА_1 , на законних підставах знаходився на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_1 . 
У матеріалах справи наявне також свідоцтво серії НОМЕР_2 про укладення 03.08.2019 року шлюбу між позивачем, ОСОБА_1 , (громадянин рф) та ОСОБА_2 (громадянка України).
15.11.2022 року позивач звернувся до ГУ ДМС у Дніпропетровській області із заявою про обмін посвідки на тимчасове проживання.
Відповідач листом від 16.11.2022 року №1201.3.1-18405/12.3-22 звернувся до 3 управління ГУ з протидії системним загрозам управлінню державою Департаменту Служби України, в якому просив здійснити перевірку щодо наявності або відсутності в СБ України інформації про те, що дії зазначеного іноземця можуть загрожувати національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, та відповідно до п.п. 7 п. 1 Порядку, затвердженим Постановою КМУ №322 від 25.04.2018 року, є підставою для відмови в оформленні посвідки на тимчасове проживання.
Також з метою отримання вищевказаної інформації відповідач звертався до відділу контррозвідки Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області (лист №1201.3-118595/12.3-22 від 18.11.2022 року).
08.12.2022 року Управління СБУ у Дніпропетровській області повідомило відповідача, що ним відповідно до п.13 ч.1 ст. 24 Закону України «Про Службу безпеки України» отримано інформацію, яка свідчить, що подальше документування громадянина РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідкою на тимчасове проживання, недоцільно на підставі пп.7, 11 п. 61 ПКМУ №322 від 25.04.2019 року.
Рішенням №12031400000496 від 08.12.2022 року відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі підпункту 7 п.61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою КМУ №322 від 25.04.2018 року.
Рішенням №36 від 15.12.2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства відповідачем вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина РФ ОСОБА_1 у термін до 13.01.2023 року.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд першої інстанції виходив з того, що:
-          відповідно до ч. 14 ст. 4 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України;
-          згідно з ч. 14 ст. 5 Закону №3773-VI, підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому ч. 14 ст. 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування; 
-          сторонами до матеріалів справи надано заяву-анкету №105131056 від 15.11.2022 року про видачу посвідки на тимчасове проживання; свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 03.08.2019 року; Договір добровільного медичного страхування №1767546 від 10.11.2022 року. Тобто, позивачем подані усі необхідні документи для видачі йому посвідки на тимчасове проживання;
-          01.11.2022 року КМУ прийнято Постанову №1232 «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану», відповідно до п.1 якої установлено, що у період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування надання територіальними органами/територіальними підрозділами Державної міграційної служби адміністративних послуг громадянам Російської Федерації здійснюється з урахуванням певних особливостей. Проте, пунктом 2 постанови  визначено, що зазначені у пункті 1 цієї постанови обмеження не поширюються, зокрема на: осіб, що мають законні підстави для оформлення дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, передбачені пунктами 4, 6 та 9 частини другої та пунктами 1, 2 та 4 частини третьої статті 4 Закону України “Про імміграцію”;
-          на позивача поширюється дія  п.1 ч. 4 Закону України «Про імміграцію», у якій зазначено, що дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України;
-          позивачем не пропущено строк звернення до міграційного органу для обміну посвідки на тимчасове проживання як громадянину РФ в умовах воєнного стану, який передбачений пунктом 3 Постанови КМУ №1232.
З огляду на це суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення відповідача №12031400000496 від 08.12.2022 року та його скасування.
Стосовно позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області №36 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 15.12.2022 р, суд прийняв рішення про її задоволення як похідної вимоги від попередньої.
Щодо вимоги про зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області оформити (видати) позивачу посвідку на тимчасове проживання, суд першої інстанції дійшов висновку про її часткове задоволення з урахуванням дискреційних повноважень відповідача.
Також, суд наголосив стосовно пояснень представника третьої особи про підстави прийняття відповідачем рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання, що представником Управління СБУ в Дніпропетровській області не заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи інформації, яка стала підставою для прийняття рішення,  та на питання головуючого стосовно такої інформації представником третьої особи лише наголошено у судовому засіданні про їх наявність, не роз`яснено неможливість долучення до матеріалів справи цієї інформації.
Тому розгляд справи здійснювався за наявними матеріалами та з урахуванням пояснень учасників справи, висловлених у судових засіданнях.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що на позивача поширюються норми п.1 ч. 4 Закону України «Про імміграцію», ч. 14 ст. 4,  ч. 14 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», постанови КМУ від  01.11.2022 року №1232 «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану», а тому колегія суддів погоджується, що позивач мав право на оформлення посвідки на тимчасове проживання, надав необхідні документи органу міграційної служби та дотримав строку звернення, якій визначений постановою КМУ від 01.11.2022 № 1232 до 09.12.2022 року.
Попри це, підставою для прийняття оскаржуваного рішення про відмову в оформленні посвідки, стала не невідповідність зазначеним нормам законодавства, а наявність інформації, отриманої на запит міграційної служби від СБУ.
Так, 18.11.2022 року уповноваженою особою ГУ ДМС у Дніпропетровській області направлено запит за № 1201.3.1-18595/12.3-22 до відділу контррозвідки Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області щодо наявності або відсутності підстав для відмови в оформленні (обміні) посвідки на тимчасове проживання на території України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 .
08.12.2022          року на адресу ГУ ДМС у Дніпропетровській області надійшла відповідь Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 07.12.2022 року за № 55/2-4038, в якій зазначено наступне: «Управлінням СБ України у Дніпропетровській області відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про Службу безпеки України» отримано інформацію, яка свідчить, що подальше документування громадянина рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідкою на тимчасове проживання недоцільно на підставі підпункту 7, 11, п. 61 ПКМУ № 322 від 25.04.2018року».
Враховуючи вищезазначені обставини, 08.12.2022 рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №12031400000496 відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянину російської федерації ОСОБА_1 на підставі підпункту 7 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 322.
Колегія суддів оглянула письмовий доказ, який було  витребувано ухвалою ТААС від 20.04.2023 року. При цьому, колегія суддів зазначає, що згаданий доказ з грифом «таємно» 10.03.2023 року надійшов до суду першої інстанції після розгляду справи, скаржниками не наведені поважні причини, за яких такий доказ  не  був наданий своєчасно суду першої інстанції, а тому доводи скаржників щодо неврахування зазначеної інформації колегією суддів відхиляються. Крім того, колегія суддів не приймає цей доказ до уваги, оскільки він не був покладений у підставу прийнятого рішення ані відповідачем, ані судом.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що вирішальне значення для розгляду справи має наявність підстави для відмови відповідачем в оформленні посвідки на тимчасове проживання, яка прямо передбачена нормативними актами.
Так, у відповідності до п. 13 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про Службу безпеки України», вказаний орган має право  брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.
Згідно частини 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців»  іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України).   
Відповідно до ч. 21 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців»  порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною, знищення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Такий  Порядок затверджений постановою КМУ від 25.04.2018 року № 322. 
Пунктом 61 зазначеного Порядку встановлені підстави, з яких  Територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки. 
Так, у відповідності до підпункту  7 пункту 61  Порядку, такою підставою для відмови в оформленні або видачі посвідки є   отримання від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку з учиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином.
Отже, відповідно до зазначених імперативних норм, територіальний орган/підрозділ ДМС за наявності наведеної інформації, отриманої від компетентного органу, не має дискреції  в своїх повноваженнях, тобто не має права прийняти альтернативне рішення тому, яке прямо передбачено вказаною нормою.
З матеріалів справи вбачається, що 08.12.2022 року на адресу ГУ ДМС у Дніпропетровській області надійшла відповідь Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 07.12.2022 року за № 55/2-4038, в якій зазначено наступне: «Управлінням СБ України у Дніпропетровській області відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про Службу безпеки України» отримано інформацію, яка свідчить, що подальше документування громадянина рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідкою на тимчасове проживання недоцільно на підставі підпункту 7, 11, п. 61 ПКМУ № 322 від 25.04.2018року».
Отже, відповідачем правомірно і обґрунтовано було прийнято рішення  №12031400000496 від 08.12.2022 року, яким відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі підпункту 7 п.61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою КМУ №322 від 25.04.2018 року.
Разом з тим, апеляційний суд не може надати правової оцінки самій інформації, яка була покладена у підставу оскаржуваного рішення, оскільки орган, якій її надав - Управління СБ України у Дніпропетровській області - не є відповідачем у справі  та вимога щодо оскарження дій цього органу стосовно надання вказаної інформації як такої, що не відповідає дійсності, позивачем заявлена не була. 
Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
В справі, що переглядається, суд першої інстанції не застосував вищенаведені норми, а саме п. 13 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про Службу безпеки України», ч. 21 ст. 5,  ч.1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців» , пп.7 п. 61 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною, знищення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання», затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 року № 322.  
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги відповідача та третьої особи є обґрунтованими та підлягають задоволенню, рішення суду першої інстанції – скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись статтями  317,  321,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
постановив:

Апеляційні скарги Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у справі № 160/20579/22 скасувати.
ОСОБА_1 в позові відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко