ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2023 року                                             Справа № 906/1042/22 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В. ,  суддя Гудак А.В. 
розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Фермерського господарства "Олгрис" на рішення Господарського суду Житомирської області від 23.01.2023 у справі № 906/1042/22 (суддя Машевська О.П., повний текст рішення складено 26.01.2023) 
за позовом Фізичної особи-підприємця Ковальової Юлії Анатоліївни  
до Фермерського господарства "Олгрис" 
про стягнення 138 749, 54 грн

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець Ковальова Юлія Анатоліївна (далі - позивач, ФОП Ковальова Ю.А.) звернулася до Господарського суду Житомирської області із позовом про стягнення з Фермерського господарства "Олгрис" (далі - відповідач, ФГ "Олгрис") 72 980 грн основного боргу, 2 981, 18 грн 3 % річних, 18 971, 90 грн інфляційних втрат, 27 516, 46 грн пені та 16 298 грн штрафу.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором на проведення сільськогосподарських робіт від 01.04.2021 в частині сплати коштів за надані послуги.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 23.01.2023 у справі № 906/1042/22 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 72 980 грн основного боргу, 2 957, 19 грн 3 % річних, 18 971, 90 грн інфляційних втрат та 1697, 08 грн судового збору. Відмовлено у  стягненні 23,99 грн 3 % річних, 27 516, 46 грн пені та 16 298 грн штрафу.
Суд першої інстанції, проаналізувавши вимоги чинного законодавства та враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором від 01.04.2021, дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу за надані послуги підлягають частковому задоволенню.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ФГ "Олгрис" звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити в позові повністю.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:
- жодного листа № 2 від 04.06.2021 та № 5 від 12.08.2022 відповідач не отримував від відповідача,
- замовником не були прийняті роботи за договором внаслідок невиконання з боку виконавця умов договору від 01.04.2021, зокрема порушення п. 5.1 договору, що унеможливлює виникнення будь-якої заборгованості та нарахування штрафних санкцій.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 906/1042/22 у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В., суддя Мельник О.В.
Листом від 07.02.2023 матеріали справи № 906/1042/22 витребувано з Господарського суду Житомирської області.
14.02.2023 до суду надійшли матеріали даної справи.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2023 відкрито провадження за апеляційною скаргою ФГ "Олгрис" на рішення Господарського суду Житомирської області від 23.01.2023 у справі №906/1042/22; встановлено сторонам строк для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив; роз`яснено учасниками справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Дана ухвала суду направлена на адреси сторін, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції.

ФОП Ковальова Ю.А. надіслала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ФГ "Олгрис" на рішення Господарського суду Житомирської області від 23.01.2023 у справі № 906/1042/22 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Позивач зазначає наступне:
- апеляцiйна скарга не мiстить пiдстав апеляцiйного оскарження, що є обов`язковим для такого виду документiв;
-  відповідачем порушенні умови п. п. 5.1, 5.2 договору, не оплачуючи у встановлений строк вартість наданих послуг, відповідач порушує права та законнi iнтереси позивача, а також порушує положення чинного цивiльного та господарського законодавства;
- позивач зазначає, що попереднi судовi витрати, якi понесенi ним при розглядi справи у суді апеляцiйної iнстанцiї складають 2 925 грн (витрати на правничу допомогу),які просить стягнути .

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).
Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги ФГ "Олгрис" на рішення Господарського суду Житомирської області від 23.01.2023 у справі №906/1042/22 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним господарським судом, 01.04.2021 між ФОП Ковальовою Ю.А. (виконавець) та ФГ "Олгрис" (замовник) укладено договір на проведення сільськогосподарських робіт, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався надати замовнику спеціальним транспортом (трактор колісний Case 43041 CA з агрегатом культиватор виробництва Данії) послуги з внесення аміаку рідкого технічного на площі 400 га (далі - "послуга"), а замовник зобов`язався прийняти та оплатити  надані послуги.
Перелік, строки виконання послуг, а також їх вартість за взаємною згодою сторін можуть коригуватися в процесі надання послуг шляхом оформлення сторонами додаткових угод до цього договору (п. 1.2. договору).
Права та обов`язки сторін визначено у розділі 2 договору, серед яких, зокрема такі: 
- замовник зобов`язаний вчасно і у повному обсязі здійснити оплату вартості належним чином наданих виконавцем  і прийнятих замовником  послуг у порядку, передбаченому цим договором (п. 2.2.1. договору); 
- замовник зобов`язаний приймати надані послуги відповідно до умов цього договору і в разі виявлення допущених відхилень від умов договору або інших недоліків наданих послуг негайно заявити про них виконавцю (п. 2.2.3. Договору); 
- виконавець має право  вимагати від замовника оплатити послугу, надану відповідно до умов цього договору належним чином та у визначені строки (п. 2.3.1. договору);
- вимагати від замовника підписання у встановленому порядку документів про виконання цього договору у випадку, коли послуги надані відповідно до умов, визначених цим договором (п. 2.3.2. договору).
Розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі у національній валюті України шляхом попередньої оплати 50 % суми, встановленої в рахунку-фактурі протягом 3-х банківських днів після отримання від виконавця належним чином оформленого рахунку-фактури та 50 % суми після підписання акту виконаних робіт протягом 3 (трьох) банківських днів (п. 4.1. договору).
Фактом, що підтверджує завершення виконаних робіт, обумовлених сторонами, є підписання сторонами акту виконаних робіт, згідно з яким замовником проводиться остаточний розрахунок за внесення і доставку аміаку протягом  3-х банківських днів з дня підписання акту (п. 5.1. договору).
Замовник зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з дня одержання від виконавця відповідного акту, підписати його або направити виконавцю письмову відмову від прийняття наданих послуг та підписання акту із зазначенням переліку зауважень та виявлених недоліків та/або викладених обставин, які унеможливлюють підписання  цьому визначений замовником строк є обов`язковим для виконавця (п. 5.2. договору).
Відповідальність сторін визначено у розділі 6 договору, згідно п. 6.3. якого визначено, що сторони, керуючись приписами ст. 536 Цивільного кодексу України, погодили, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти  за весь період користування чужими грошовими  коштами у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховуються  проценти. При цьому  періодом  користування чужими грошовими  коштами для цілей цього пункту цього договору мається проміжок часу, що починається з першого дня прострочення виконання боржником свого обов`язку передати грошові кошти за цим  договором, закінчується  у день повного виконання ним цього обов`язку. Проценти за користування чужими грошовими коштами  нараховуються  на суму невиконання або несвоєчасно виконаного обов`язку передати грошові кошти за цим договором.
У разі несвоєчасної або неповної оплати послуг відповідно до п. 4.1. договору, замовник несе відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК України (п. 6.3. договору).
При порушенні замовником строків розрахунку, обумовлених розділом 4 цього договору, замовник сплачує на користь виконавця штраф в розмірі 10 (десяти) % від вартості наданих послуг, який надається за конкретним замовленням (п. 6.5. договору).
Строк дії договору до 31.12.2021, але до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором чи його розірвання (п. 12.1. договору).

На виконання умов договору, позивачем виставлено відповідачу до оплати рахунок № 2 від 01.04.2021 на суму 200 000 грн (а. с. 16), який відповідачем оплачено на суму 90 000 грн (а. с. 18, 66).
Позивачем було складено акт надання послуг № 1 від 02.04.2021 на суму 162 980 грн на підтвердження факту надання послуг із внесення аміаку на площі 325,96 га (а. с.17).

Позивач звернувся до відповідача із листом від 04.06.2021 № 2, в якому просив підписати акт надання послуг № 1 від 02.04.2021 на суму 162 980 грн та сплатити залишок боргу на суму 72 980 грн. У листі позивач просив відповідача звернути увагу на п. 5.1 договору, за яких умов вважатиметься, що надані послуги прийняті замовником без зауважень  (а. с. 19-20).
Лист від 04.06.2021 № 2 відповідач отримав 16.06.2021 (а. с. 20). 

В матеріалах справи відсутні докази надання відповідачем відповіді на лист позивача від 04.06.2021 № 2, або ж докази здійснення повної оплати наданих послуг в сумі 72 980 грн.

Відповідач визнає, що ним отримано від позивача лист від 04.06.2021 № 3 із аналогічним змістом та рахунок на оплату № 76 від 02.04.2021 на суму 72 980 грн за надання послуги із внесення аміаку на площі 145,96 грн (а. с. 67, 72).

Відповідач долучив до матеріалів справи копію конверту про отримання від позивача рекомендованого листа з повідомленням за штрих кодовим ідентифікатором 1800304503750 (а. с. 75).

Предметом даного позову є вимога позивача про стягнення із відповідача 72 980 грн основного боргу, 2 981, 18 грн 3 % річних, 18 971, 90 грн інфляційних втрат, 27 516, 46 грн пені та 16 298 грн штрафу у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором на проведення сільськогосподарських робіт від 01.04.2021.

Відповідач позов заперечує як в частині вимоги про стягнення основного боргу, так і в частині заявлених до стягнення штрафних санкцій, заявивши одночасно про сплив позовної давності за вказаними вимогами.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).
Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Між сторонами виникли правовідносини за договором про надання послуг відповідно до якого одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 ЦК України).
Однією з характерних особливостей послуг є їх споживання в процесі надання, тобто безпосередньо під час здійснення певної діяльності, хоча вони й передбачають досягнення певних результатів, невід`ємних від самої роботи.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України закріплено обов`язок замовника оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".
Відповідно до ст. 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, у п. 5.1. договору від 01.04.2021 сторони погодили, що фактом, що підтверджує завершення виконаних, обумовлених сторонами, є підписання сторонами акту виконаних робіт, згідно з яким замовником проводиться остаточний розрахунок за внесення і доставку аміаку протягом 3 (трьох) банківських днів з дня підписання акту. Акт складається виконавцем у 2(двох) оригінальних примірниках, які мають бути підписані. Виконавцем акт надається замовнику не пізніше 2 (двох) робочих днів з дати підписання.
За умовою п. 5.2 договору, замовник зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з дати одержання від виконавця відповідного акту підписати його або направити виконавцю письмову відмову від прийняття наданих послуг та підписання акта тощо.  

Матеріалами справи підтверджується, що, на виконання умов договору від 01.04.2021, позивачем було виставлено відповідачу до оплати рахунок № 2 від 01.04.2021 на суму 200 000 грн (а. с. 16), який відповідач оплатив на суму 90 000 грн (а. с. 18, 66).

Позивачем було підписано та направлено для підписання відповідачу акт надання послуг №1 від 02.04.2021 на суму 162 980 грн (а.с. 17) згідно листа від 04.06.2021 № 2, в якому він просив сплатити залишок боргу на суму 72 980 грн (а. с. 19-20).
Даний лист відповідач отримав 16.06.2021 (а. с. 20).

Також судом було встановлено, що відповідач визнає факт отримання від позивача листа від 04.06.2021 № 3 із аналогічним змістом та рахунок на оплату № 76 від 02.04.2021 на суму 72 980 грн за надання послуг із внесення аміаку на площі 145,96 грн (а. с. 67, 72).

Однак, відповідач акту надання послуг № 1 від 02.04.2021 на суму 162 980 грн не підписав, залишок боргу в розмірі 72 980 грн позивачу не сплатив.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що не підписання однією стороною (замовником) акту не звільняє останнього від обов`язку негайно прийняти та оплатити виконавцю обумовлену договором ціну після остаточної здачі робіт. Обов`язок прийняти виконані роботи (надані послуги), а у випадку виявлення недоліків щодо їх надання негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта) законом покладається на замовника.
Всі недоліки та відступи від умов договору замовник має зафіксувати в акті приймання-передачі або іншому документі, який оформлюється сторонами для прийняття результатів роботи (наданих послуг) або в окремому, спеціально складеному документі. Відсутність заяви замовника позбавляє його права посилатися у подальшому на відступи від умов договору або недоліки.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач заявляв про наявні відступи від умов договору, у акті наданих послуг не вказані обґрунтовані причини його не підписання, тому відповідач не може бути звільнений від обов`язку оплатити надані позивачем послуги за договором згідно акту надання послуг №1 від 02.04.2021 в розмірі, вказаному позивачем.

Відповідач не надав ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що послуги надані позивачем з істотним порушенням умов договору, або ж у меншому розмірі ніж вказаний у спірному акті надання послуг №1 від 02.04.2021.

При цьому суд приймає до уваги те, що акт надання послуг №1 від 02.04.2021 містить відомості про відповідну господарську операцію, підтверджує факт її здійснення та відповідає наведеним вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Окрім того, апеляційний суд приймає до уваги, що відповідач взагалі не посилається на дефекти у акті надання послуг №1 від 02.04.2021; в матеріалах справи відсутні будь-які звернення відповідача до позивача щодо недоліків у наданих послугах згідно даного акту; судом не встановлено, а відповідачем не доведено існування розбіжностей між вартістю наданих послуг, зазначених у договорі, з вартістю наданих послуг, яка зазначена в акті надання послуг.

Отже, враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів повної оплати наданих позивачем послуг за договором згідно акту надання послуг № 1 від 02.04.2021 в розмірі вказаному позивачем, тому колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 72 980 грн підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 2 981, 18 грн 3 % річних та 18 971, 90 грн інфляційних втрат, то суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Врахувавши наведені вище норми чинного законодавства та перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 2 957, 19 грн 3 % річних та 18971, 90 грн інфляційних втрат, в решті вимог слід відмовити.

В свою чергу, до вимог про стягнення основного боргу, 3 % річних та інфляційних втрат застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки, тому, враховуючи дату звернення позивача із даним позов до суду (11.11.2022), строк позовної даності щодо вимог про стягнення боргу, 3 % річних та інфляційних втрат ним не було пропущено.

Суд враховує, що предметом апеляційного розгляду (оскарження) є рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення 72 980 грн основного боргу, 2 957, 19 грн 3% річних та 18 971, 90 грн інфляційних втрат, в іншій частині судове рішення не оскаржувається. 
Відтак, апеляційний господарський суд, враховуючи визначений відповідачем предмет оскарження судового рішення, приймаючи до уваги межі розгляду справи апеляційним судом, визначені у ст. 269 ГПК України, зазначає, що обумовлений скаржником в апеляційному суді предмет оскарження унеможливлює апеляційний перегляд судового рішення в частині, яка не оскаржується (про відмову в позові про стягнення 27 516, 46 грн пені та 16 298 грн штрафу).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідач в порушення вимог ст. ст. 76, 77 ГПК України висновків суду першої інстанції не спростував, а його посилання, викладені в апеляційній скарзі є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.
ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції належно виконав свій обов`язок щодо мотивації прийнятого ним рішення у даній справі та дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Житомирської області від 23.01.2023 у справі № 906/1042/22 (в оскаржуваній частині) необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Фермерського господарства "Олгрис" - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача згідно ст. ст. 129, 282 ГПК України.

Щодо заяви ФОП Ковальової Ю.А. про стягнення із ФГ "Олгрис" 2 925 грн витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, то суд зазначає наступне. 
Згідно положень п. 4 ст. 1, ч. 3, 5 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).
Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
При встановленні розміру гонорару відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Також згідно ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017 р., гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
Згідно зі статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 зазначеного Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).
Водночас за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19. Подібні висновки також викладено в постановах Верховного Суду у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19 та № 910/16803/19.

Із матеріалів справи апеляційним господарським судом встановлено, що між адвокатом Костенко В.В. та ФОП Ковальовою Ю.А. укладено договір про надання правової допомоги від 11.10.2022, предметом якого відповідно до п. 1.1 є надання адвокатом yciмa законними методами та способами правової допомоги клiєнту щодо захисту його майнових та немайнових прав та інтересів в ycix державних органах, в органах мiсцевого самоврядування, установах, пiдприємствах, товариствах, об`єднаннях та організаціях незалежно вiд їх форми, власностi, страхових компанiях, торгiвельних центрах, господарських товариствах, у т.ч. у вiдносинах з фiзичними особами, експертних організаціях, БТІ, нотарiальних органах, органах прокуратури, дiзнання, досудового слiдства, державної фiскальної слyжби, Антимонопольного комітету України в мiсцевих загaльних, господарських, адмiнiстративних, апеляційних загальних, апеляцiйних господарських, апеляцiйних адмiнiстративних судах України та Верховному Судi України.
В силу п. 1.2 договору надання правової допомоги здiйснюється у наступних формах: консультації; складання договорiв, локальних, установчих та органiзацiйно  правових документiв; ведення претензiйної роботи; складання процесуальних документiв (заяв по суті спору, заяв з процесуальних питань); iншi види послуг, якi пов`язанi з адвокатською дiяльнiстю та виконанням договору; представництво iнтересів клiєнта у судах вcix iнстанцiй.
Згідно п. 3.1., 3.2. договору, гонорар - винагорода виконавця за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені договором. Гонорар складається з суми вартості послуг, наданих виконавцем при надання правової допомоги у наступних формах, визначених п. 1.2. договору.
Відповідно до п. 3.3. договору розмір гонорару виконавця за надання послуг у формах визначених в підпунктах 1-5 пункту 1.2 договору визначається виходячи з добутку затраченого часу на надання правової допомоги та вартості погодинної роботи адвоката. Вартість однієї години роботи адвоката становить 30 % від мінімальної заробітної плати, що діє в період надання правової допомоги адвокатом.
Згідно ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" мінімальна заробітна плата з 01.01.2022 становить 6 500 грн. Звідси, 30 % від мінімальної заробітної плати становить 1950 грн (6 500 грн х 30 %). Розмір "гонорару успіху" адвоката при повному запереченні вимог позивача/відповідача складає 10 % від ціни позову.
Згідно п. 3.4. договору вартість послуг виконавця за надання послуг у формі визначеній в підпункті 6 пункту 1.2 договору за представництво інтересів клієнта адвокатом при розгляді справи в суді першої інстанції за участь у кожному судовому засіданні визначається окремо та оформлюється додатковою угодою до договору.
В силу п. 3.5. договору оплата послуг виконавця за представництво інтересів клієнта в суді здійснюється наступним чином:
- 3.5.1. суми коштів гонорару клієнт сплачує виконавцю після підписання акту виконаних робіт (наданих послуг), але не пізніше двох днів з дня прийняття позовної заяви судом до розгляду.
Згідно п. 3.6. договору вартість послуг виконавця може бути зменшеною або збільшеною за взаємною згодою сторін.
Відповідно до п. 3.7. договору розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення виконавцем позитивного результату, якого бажає клієнт.

Згідно із актом виконаних робіт № 3 від 24.02.2023 до договору  від 11.10.2022, адвокатом Костюк В.В. було надано клієнту - ФОП Ковальовій Ю.А. правничі послуги на суму 2 925 грн, зокрема: складання відзиву на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Житомирської області від 23.01.2023 у справі № 906/1042/22.

Проаналізувавши надані суду докази в підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, суд вважає, що заявником, відповідно до вимог ст. 74 ГПК України, доведено та документально обґрунтовано розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі в сумі 2 925 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що надані адвокатом Костюк В.В. докази в їх сукупності підтверджують наявність підстав для відшкодування судом витрат ФОП Ковальової Ю.А. на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 2 925 грн за рахунок ФГ "Олгрис", оскільки цей розмір судових витрат відповідно до ст. 74 ГПК України доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу є співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва у суді.

Суд вказує, що ФГ "Олгрис" не подало суду клопотання щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції в порядку ч. 4 ст. 126 ГПК України. Відзив на апеляційну скаргу із додатками, в якому позивач просить відшкодувати витрати на правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції направлявся на електронну адресу відповідача та адвокату Степанцеву В.В., що підтверджується долученими до відзиву доказами.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Олгрис" на рішення Господарського суду Житомирської області від 23.01.2023 у справі № 906/1042/22 – залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині – без змін.
2. Стягнути з Фермерського господарства "Олгрис" (13543, Житомирська обл., с. Андрушки, вул. Жарки, 11, код ЄДРПОУ 38047176) на користь Фізичної особи-підприємця Ковальової Юлії Анатоліївни ( АДРЕСА_1 , код  ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) 2 925 грн витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строк оскарження до Верховного Суду встановлений статтями 286-291 ГПК України.
4. Справу повернути до Господарського суду Житомирської області.

Головуючий  суддя                                                                      Олексюк Г.Є. 

        Суддя                                                                                              Мельник О.В.  

Суддя                                                                                              Гудак А.В.