ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий-суддя у першій інстанції: Главач І.А.

11 травня 2023 року	Львів	Справа № 300/5519/22 пров. № А/857/5455/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого- судді :                                             Бруновської Н.В.
суддів :                                                                      Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 березня 2023 року    у справі № 300/5519/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, -
ВСТАНОВИВ :
28.12.2022р. ОСОБА_1 звернулася із позовом до Івано-Франківської обласної прокуратури, у якому просила суд:
- визнати протиправними та скасувати рішення щодо обчислення періоду проходження служби (стажу роботи) для зарахування щомісячної надбавки за вислугу років Івано-Франківської обласної прокуратури, яке оформлене протоколом № 7 від 16.11.2022р. в частині неврахування до стажу роботи періоду навчання в Коломийському коледжі права і бізнесу за спеціальністю "Правознавство" з та періоду роботи на посаді директора Тлумацького районного Центру соціальних служб для молоді з 03.12.1999р. - 09.06.2003р.;
- зобов`язати прийняти рішення, яким до періоду проходження служби (стажу роботи) включити період навчання в Коломийському коледжі права і бізнесу за спеціальністю "Правознавство" з 01.09.1995р. - 03.07.1998р. (2 роки 10 місяців 2 дні) та весь період роботи на посаді директора Тлумацького районного Центру соціальних служб для молоді з 03.12.1999р. - 09.06.2003р. (3 роки 6 місяців 6 днів). 
Рішенням Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 08.03.2023р. в позові відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. 
Апелянт просить суд, рішення Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 08.03.2023р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.
п.3 ч.1 ст.311 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що з ОСОБА_1 з 10.06.2003р. працює в органах прокуратури Івано-Франківської області.
20.10.2022р. ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківської обласної прокуратури  із заявою щодо врахування періоду навчання Коломийському коледжі права і бізнесу за спеціальністю "Правознавство" та роботи на посаді директора Тлумацького районного Центру соціальних служб для молоді до стажу роботи, який дає право на виплату надбавки за вислугу років.
16.11.2022р. Рішенням комісії щодо обчислення періоду проходження служби (стажу роботи) для нарахування щомісячної надбавки за вислугу років, яке оформлене протоколом № 7, до періоду проходження служби (стажу роботи), який дає право ОСОБА_1 на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, включено періоди роботи: в Тлумацькій районній державній адміністрації на посаді директора Центру соціальних служб для молоді з 12.07.2022р. - 09.06.2003р. (10 місяців 28 днів), та в прокуратурі Івано-Франківської області, Івано-Франківській обласній прокуратурі на прокурорсько-слідчих посадах з 10.06.2003р. на  даний час.
18.11.2022р. Івано-Франківська обласна прокуратура листом № 07-26-22 повідомила ОСОБА_1 , що комісією Івано-Франківської обласної прокуратури з обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), що дає право на одержання працівниками органів прокуратури надбавки за вислугу років не зараховано період навчання останньої в Коломийському коледжі права і бізнесу. При цьому стаж роботи, який дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років станом на 16.11.2022р. становить 20 років 04 місяці 05 днів.
ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру" (надалі – Закон № 1697).
В п.1 ч.2 ст.81 Закону України «Про прокуратуру» видно, що заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за вислугу років.
ч.7 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу.
Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам затверджується Кабінетом Міністрів України.
09.12.2015р. Кабінет Міністрів України Постановою № 1090 затвердив Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, який відповідно до п.1 цього Порядку визначає механізм встановлення прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури розміру щомісячної надбавки за вислугу років та обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), що дає право на одержання такої надбавки. ( далі по тексту Порядок № 1090 ).
Дія цього Порядку поширюється на прокурорів, військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, слідчих органів прокуратури та інших працівників органів прокуратури (п.2 Порядку № 1090).
Надбавка за вислугу років прокурорам виплачується щомісяця залежно від періоду проходження служби в розмірах, зазначених у ч.7 ст. 81 Закону України “Про прокуратуру”  (п.3 Порядку № 1090).
В пп. 9 п.6 Порядку № 1090 визначено, що до періоду проходження служби, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам, слідчим органів прокуратури, зараховується час роботи на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою.
Установлена надбавка за вислугу років виплачується щомісяця пропорційно відпрацьованому часу або часу служби (п.13 Порядку № 1090).
Період проходження служби (стаж роботи), що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, обчислюється комісіями з установлення періоду проходження служби (стажу роботи), що утворюються в Офісі Генерального прокурора, регіональних прокуратурах, військових прокуратурах регіонів (абз.1 п.14 Порядку № 1090).
Період проходження служби (стаж роботи), що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, обчислюється на підставі трудової книжки (особової справи) (у разі наявності) або відомостей про проходження служби (трудову діяльність) з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та інших документів, які відповідно до законодавства підтверджують періоди проходження служби (стаж роботи) (абз.1 п.15 Порядку № 1090).
Стосовно доводів апелянта про те, що Івано-Франківська обласна прокуратура протиправно не зарахувала до періоду проходження служби, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років ОСОБА_1 , період її роботи з 03.12.1999р. – 09.06.2003р. на посаді директора Тлумацького районного Центру соціальних служб для молоді з підстави відсутності у позивача у вказаний період роботи вищої юридичної освіти,  колегія суддів зазначає про таке.
Документом, який підтверджує наявність у ОСОБА_1 вищої юридичної освіти, є диплом спеціаліста серії НОМЕР_1 , кваліфікація "юрист", який виданий Прикарпатським університетом імені Василя Стефаника, 12 липня 2002 року.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу апелянта, що у спірний період роботи з 03.12.1999р.- по 11.07.2002р. позивач обіймав посаду державного службовця, не будучи особою з повною вищою юридичною освітою. 
Отже, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції , що в силу вимог пп.9 п.6 Порядку № 1090 вказаний період 03.12.1999р.- по 11.07.2002р. роботи не підлягає зарахуванню до періоду проходження служби, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам. При цьому, відповідач обгрунтовано зарахував до стажу роботи, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, період роботи на посаді директора Центру соціальних служб для молоді Тлумацької районної державної адміністрації з 12.07.2022р. ( з дня отримання вищої юридичної освіти) – 09.06.003р. (день звільнення).
Колегія суддів відхиляє покликання апелянта в апеляційній скарзі на п. 8 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" та п. 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229, якими установлено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством, оскільки предметом спору у цій справі є не питання обчислення стажу державної служби позивача, а питання зарахування періоду роботи (служби) позивача до періоду проходження служби, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам, яке регулюється пунктом 6 Порядку № 1090.
Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що вимоги обов`язкової наявності вищої освіти у осіб, які займають посади держслужбовців на час початку її роботи на посаді державного службовця в період з 31.07.1995р. - 22.06.2001р. не було, а тому положення нормативно-правових актів в частині вимог, які стосуються наявності у осіб, що обіймають посади державних службовців, вищої освіти не застосовуються, оскільки норма пп. 9 п.6 Порядку №1090 є чинною, а тому у відповідача відсутні правові підстави для її незастосування чи неврахування у спірних правовідносинах.
Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 10.11.2022р. справа № 380/13406/21.
Також суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу апелянта на те, що на противагу Законам України «Про освіту» та «Про вищу освіту», які носять загальний характер, Закон України «Про прокуратуру» є законом спеціальної дії. Закони загальної дії поширюються на всіх суб`єктів права незалежно від їх статусу. Закони спеціальної дії адресовані чітко окресленому колу суб`єктів, які мають особливий статус.
Правовідносини, що виникають під час проходження публічної служби, за наявності спеціального законодавства регулюються останнім.
Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду України від 17.02.2015р. у справі №21-8а15, постанові Верховного Суду від 26.05.2020р. у справі № 820/1267/16.
При наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм необхідно керуватися принципом Lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом Lex specialis derogate generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію загального закону. Спеціальна норма має перевагу над загальною. У разі якщо положення нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31.01.2018р. у справі № 820/1119/16.
Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. визначено вимоги до кандидатів на посаду прокурора, яким може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи в галузі права не менше двох років та володіє державною мовою. (ст.27)
В абз. 2 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про прокуратуру», видно, що для цілей цього Закону вищою юридичною освітою є освіта, здобута в Україні (або на території колишнього СРСР до 1 грудня 1991 року) за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста або магістра, а також вища юридична освіта за відповідним освітньо - кваліфікаційним рівнем, здобута в іноземних державах та визнана в Україні в установленому законом порядку.
Аналогічні вимоги щодо кандидатів на посаду прокурора визначались Законом України «Про прокуратуру» в редакції від 05.11.1991р., що діяв на момент прийняття позивача на роботу. (ст. 46),
Одночасно, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне також звернути увагу апелянта і на те, що Закон України «Про вищу освіту» від 01.07.2014р. (ч.1 ст.5) визначає такі рівні вищої освіти, як початковий (короткий) цикл вищої освіти, перший (бакалаврський) рівень, другий (магістерський) рівень, третій (освітньо - науковий/освітньо-творчий) рівень та науковий ступінь.
Застосовуючи такий спосіб подолання збігу темпоральної та змістовної колізій, як тлумачення застосування законодавства, суд зауважує, що незважаючи на зміну поняття щодо вищої освіти в загальному законі, право має на меті зберегти особливе регулювання, обумовлене специфікою правовідносин.
Бакалаврський рівень вищої освіти, який здобувається на першому ступені вищої освіти, не може відповідати такому рівню вищої освіти, як «повна вища освіта»...».
Аналогічний правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 17.09.2019р. за результатами справи № 320/5653/18.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що при обчисленні стажу роботи ОСОБА_1 відповідач обгрунтовано застосував до спірних правовідносин норми спеціального Закону України «Про прокуратуру» на противагу Законам України «Про освіту» та «Про вищу освіту» та правомірно не зарахував до стажу роботи, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, період навчання в Коломийському коледжі права і бізнесу за спеціальністю «Правознавство» зі здобуттям кваліфікації юриста за період з 01.09.1995р. - 03.07.1998р. (2 роки 10 місяців). При цьому, навчання в коледжі не зараховується до стажу роботи, що дає право на щомісячну надбавку за вислугу років, хоча такий і був вищим навчальним закладом, проте не є тим закладом, після якого особа могла працювати в органах прокуратури. Навчання в юридичному коледжі не відноситься до такого процесу отримання знань, позаяк цей заклад не забезпечує надання знань та фахової підготовки, що відповідає рівню вищої юридичної освіти.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного  висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Івано-Франківської обласної прокуратури діяв у спосіб визначений законами та Конституцією України. 
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
В п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, видно, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 березня 2023 року    у справі № 300/5519/22 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 11.05.2023р.