Номер провадження: 22-ц/813/5095/23 
Справа № 523/3942/21
Головуючий у першій інстанції Кремер І. О.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя - Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
судді - Коновалова В.А., Карташов О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Пінькової К.Ю.,
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 
відповідачі(позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Карпенко Олександра Павловича, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2023 року ухвалене у складі судді Кремера І.О., у приміщенні того ж суду,
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовського РА ОМР, Служба у правах дітей Доброславської селищної ради про визначення місця проживання дітей та припинення стягнення аліментів, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи : Орган опіки та піклування Суворовського РА ОМР, про визначення місця проживання дітей,-

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог та рух провадження у справі
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, - органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Служби у справах дітей Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області про визначення місця проживання дітей та припинення стягнення аліментів.
Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.05.2015 року було розірвано. Від даного шлюбу народилося троє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з матір`ю ОСОБА_2 . У подальшому, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2016 року ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частин з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.06.2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивач вказує на те, що з моменту припинення подружній відносин, між сторонами склалися дуже напружені стосунки. ОСОБА_1 є зареєстрованим по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_1 , однак, у зв`язку із неможливістю спільного проживання із відповідачем змушений був переїхати до своїх батьків, які проживають за адресою: АДРЕСА_2 , де позивач поживає по сьогоднішній день. За час спільного проживання із дітьми відповідачка ОСОБА_2 не змогла знайти спільної мови із найстаршим сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого дитина переїхала проживати до позивача та його батьків, де і проживає наразі з батьком. ОСОБА_2 не цікавиться інтересами сина, не спілкується з ним та не зустрічається. Всі витрати по вихованню дитини несе позивач. Не дивлячись на те, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьком та знаходиться на його повному утриманні, відповідачка ОСОБА_2 продовжує отримувати аліменти на старшого сина, які відраховуються із заробітної плати ОСОБА_1 . Також позивач зазначає про те, що дитина ОСОБА_3 на теперішній час є студентом Морехідного коледжу технічного флоту НУ «ОМА». Відповідно до укладеного між позивачем та учбовим закладом договору від 25.07.2020 року, позивач ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати вартість навчання сина у розмірі 74000,00 грн., з яких за перший семестр вже було сплачено 9250,00 грн. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) на 1/3 частину всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили.
В ході розгляду даної справи 19.10.2021 року було подано заяву про зміну предмету позову. Так, у поданій заяві ОСОБА_3 вказує на те, що наразі з ним та його батьками за адресою: АДРЕСА_2 проживають вже двоє, а саме - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають з позивачем з тих підстав, що вони не змогли знайти спільної мови з матір`ю ОСОБА_2 , яка не цікавиться інтересами дітей, не спілкується з ними та не зустрічається. Діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у повному обсязі знаходяться на утриманні батька, який також одночасно сплачується на користь відповідачки ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей всіх трьох дітей, хоча фактично з нею проживає тільки одна дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_3 , а також припинити стягнення аліментів за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2016 року у справі № 523/8427/16-ц з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2  на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В ході розгляду даної справи ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей. Обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову вказує на те, що 23.04.2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.05.2015 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/3116/15-ц було розірвано. Від даного шлюбу у подружжя народилися діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які від народження проживають та є зареєстрованими разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , де у кожної дитини є власна кімната та забезпечені всім необхідним для проживання, виховання та розвитку. Квартира розташована у м. Одеса, має зручні транспортні розв`язки, у пішохідній доступності від школи, парку, торгівельних комплексів, зон відпочинку. Окрім того, вказаним вище рішення суду від 05.05.2015 року № 523/3116/15-ц було встановлено, що спір про місце проживання дітей відсутній і діти проживаються разом з матір`ю. Також, позивачка вказує на те, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки не отримує поштові відправлення. Там проживаються тільки батьки ОСОБА_1 . Позивачка ОСОБА_2 повністю опікується інтересами і потребами дітей, займається їх вихованням, слідкує за розвитком дітей. З першого дня народження по сьогоднішній день вона знаходиться поряд з дітьми та має з ними тісний зв`язок матері та дитини. А тому, позивачка за зустрічним позовом вважає, що найкращим для інтересів дітей є визначення місця їх проживання саме з матір`ю. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити зустрічну позовну заяву та ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_2 за місцем її реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 07.04.2021 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20.12.2021 року було постановлено прийняти зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Суворовської районного адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей та припинення стягнення аліментів, об`єднавши позовні вимоги за зустрічним позовом в одне провадження із первісним позовом.

Короткий зміст рішення суду
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2023 року первісну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Служби у справах дітей Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області про визначення місця проживання дітей та припинення стягнення аліментів - задоволено частково. Визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 . Припинено стягнення аліментів за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2016 року у справі № 523/8427/16-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей - задоволено частково. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю ОСОБА_2 . У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 -відмовлено.
Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що малолітній ОСОБА_5 дійсно проживає з матір`ю ОСОБА_2 , відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 визнає зустрічні позовні вимоги в частині залишення малолітньої дитини проживати разом з матір`ю, суд доходить висновку про доцільність визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_2 . Однак, щодо позовної вимоги за первісним позовом щодо визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то суд першоі інстанції зазаначив, що така вимога не підлягає вирішенню в судовому порядку з огляду на те, що на момент звернення до суду із вказаною позовною вимогою ОСОБА_3 вже досягнув 15 - річного віку (17 років на момент ухвалення рішення у даній справі) та в силу вимог ч. 3 ст. 160 СК України ОСОБА_3 самостійно визначає місце свого проживання з одним із батьків, що виключає можливість врегулювання даного спору в судовому порядку, оскільки згідно приписів ст. 161 СК України до компетенції суду належить вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання саме малолітньої дитини. У даному випадку ефективним способом захисту прав позивача буде припинення стягнення з нього аліментів за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2016 року у справі № 523/8427/15-ц на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Припинення стягнення з ОСОБА_1 аліментів буде відповідати інтересам його неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з огляду на те, що останні проживають разом з батьком, який, відповідно, здійснює догляд за ними та виховання, і вказані кошти будуть витрачатись на їх матеріальне забезпечення, лікування, потреби, догляд тощо. Оцінюючи докази суд зазначив, що законодавчі обмеження матеріально - правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13).

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу безпосередньо до Одеського апеляційного суду 22 лютого 2023 року., відповідно до якої просив скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси 07 лютого 2023 року по справі № 523/3942/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовського РА ОМР, Служба у справах дітей Доброславської селищної ради про визначення місця проживання дітей та припинення стягнення аліментів, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Орган опіки та піклування Суворовського РА ОМР, про визначення місця проживання дітей, та постановити нове рішення, в якому позовні вимоги ОСОБА_1 за первісним позовом залишити без задоволення, а позовні вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначав, щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з їх батьком ОСОБА_1 , суд першої інстаниії керувався лише ст. 160 СК України, згідно якої якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Але суд першої інстанції взагалі не з?ясував чи відповідає це найкращим інтересам дітей. Суд просто запитав дітей: «3 ким ви хочете проживати?». Діти відповіли: «3 батьком, так як матір змушує вчитися та розвиватися». Суд взагалі не з?ясував, в яких умовах діти будуть проживати у батька; як виховна поведінка батька виливає на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дітей; чи збігається заявлене дітьми намір жити з їх батьком, з справжнім бажанням дітей; чи існують ознаки психологічного тиску чи впливу. Опитування дітей показало, що їх оцінка сімейної ситуації залежність від впливу з боку батька. На опитуванні вони надали пояснення як позавченому тексту, який до цього давав їх батько. Використовували словосполучення не притаманні дітям. Для з?ясування дійсної думки дітей, апелянт подавав клопотання про призначення відповідної судово-психологічної експертизи. Однак суд першої інстанції не захотів це з?ясовувати і відмовив у клопотанні. В свою чергу орган опіки та піклування Суворовської РА ОМР, перевіривши умови для проживання дітей у матері, постановив висновок органу опіки та піклування Суворовської PA OMP No01-05-8/1487x (21) від 11.11.2022 року про доцільність визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір?ю ОСОБА_2 . Суд першої інстанції не погодився з висновком, так як нібито не були опитанні самі діти, але суд не врахував, що батько дітей перешкоджав в їх опитуванні і повністю ігнорував всі засіданні органу опіки та піклування, намагаючись чому то провести розгляд цього питання в Службі у справах дітей Доброславської селищної ради і навіть долучивши їх ло участі у справі. Щодо рішення суду про припинення стягнення аліментів за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2016 року у справі Ne 523/8427/16-ц 3 ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд першої інстанції керувався аналогію права при цьому зазначивши, що Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів. Суд не врахував, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2016 року у справі No523/8427/16-ц розмір аліментів визначений не окрема на кожну дитину, а на всіх трьох дітей у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку платника. Згідно ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Таким чином, суд першої інстанції, якщо вважав шо сімейний стан платника змінився і старші діти нібито проживають з ним, то він повинен був змінити розмір аліментів, а не припиняти стягнення аліментів загалом. Вважаємо, що позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 не доведено позов. Все що надав позивач, так це акт обстеження матеріально- побутових умов сім?ї від 11.10.2021 року, який не відповідає вимогам законодавства, та пояснення дітей, які повідомили, що хочуть проживати з батьком, так як їх мати заставляє їх гарно вчитись.
Явка сторін 
Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду. Від представника відповідача за первісним позовом другий раз надійшла заява про відкладення розгляду з метою запезпечення належної правової допомоги відповідачці. Вирішуючи клопотання судова колегія враховує закінчення строків апеляційного перегляду по справі , ту обставину, що почтове повідомлення про слухання справи як сторона так і її представник отримали майже за три неділі до повторного судового розгляду і на думку колегії суду у сторони було достатньо часу для вибору прелдставника та ознайомлення з матеріалами справи, а тому вважає такє повторне клопотання про відкладення проявом затягування розгляду справи та відмовляє у задоволені заяви про відкладення розгляду справи, визначається слухати справу на підставі наявних матеріалів справи. 

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, сторону позивача, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
По справі встановлено.  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.05.2015 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/3116/16-15-ц було розірвано (Т. 1 а.с. 4).
Від даного шлюбу народилося троє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2016 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/8427/16-ц з ОСОБА_1 було стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частин з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.06.2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (Т. 1 а.с. 2 - 3).
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їхні діти ОСОБА_3 , 2005 року народження, ОСОБА_3 , 2008 року народження, та ОСОБА_5 , 2012 року народження, є зареєстрованими по місцю проживання з 22.01.2013 року за адресою: АДРЕСА_1 .
З наявного в матеріалах справи Акту обстеження матеріально - побутових умов сім`ї від 11.10.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 , разом із батьками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також із сином ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_3 , проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 (Т. 1 а.с. 158).
Також, у вказаному акті в графі «Відомості про навчання дітей» зазначено, що ОСОБА_3 навчається у Морехідному коледжі техфлоту НУ «ОМА», а ОСОБА_3 навчається у Крижанівській НВК ЗОШ І - ІІІ ступенів.
Допитані в судовому засіданні неповнолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтвердили той факт, що вони проживають разом із батьком ОСОБА_1 , а також із бабусею та дідусем за адресою: АДРЕСА_2 .
Правове регулювання
Згідно зі статтею 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
За змістом статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Так частина 4 статті 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Участь органів опіки та піклування обумовлена в першу чергу інтересами дитини, та необхідністю проведення актів обстеження умов проживання як батька, так і матері, та дачі свого висновку щодо рекомендацій та доцільності визначення місця проживання дитини з одним з батьків. Висновок органів опіки долучається до матеріалів справи та не має для суду наперед встановленого значення.
Частини 5, 6 статті 19 СК України визначає, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
З доданого до матеріалів справи Висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-05-8/1487вх (21) від 11.11.2022 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільним визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_2 .У вказаному висновку зазначено про те, що за інформацією, наданою ОСОБА_2 вона разом з меншим сином ОСОБА_9 тимчасово проживає у Польщі, у зв`язку з воєнними подіями на території України. Старші діти тимчасово залишилися проживати з дідусем та бабусею з боку батька, за адресою: АДРЕСА_2 , через навчання. Весь час до її від`їзду діти проживали з нею. Мати в повній мірі опікувалася дітьми, забезпечила їм належні умови проживання.

Відповідно до приписів абз. 2, 3 п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 року № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» (надалі - Порядок), під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею. Згідно абз. 5, 8 п. 72 Порядку під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.
Як вбачається із висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації не була проведена співбесіда із батьком дітей ОСОБА_1 , в порушення вимог ст. 171 СК України не було заслухано думку дітей з приводу визначення місця їх проживання, які в силу свого віку здатні висловити власну думку, не з`ясована особиста прихильність дітей до кожного з батьків, та в цілому не було з`ясовано всі необхідні та дійсні обставини, а саме з ким проживають діти та за яких підстав. Тоді як в основу висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації було покладено тільки інформацію надану матір`ю ОСОБА_2 про те, що весь час до її від`їзду до Польщі, у зв`язку з воєнними подіями, діти проживали з нею.
Враховуючи встановлені обставини судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає висновок органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-05-8/1487вх (21) від 11.11.2022 року передчасним та винесеним без врахування усіх обставин, які зазначені вище, внаслідок чого, суд не може взяти такий до уваги при визначені місця проживання неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У статті 9 цієї Конвенції зазначено, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.
Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь - якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (стаття 12 Конвенції).
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Законом України від 3 серпня 2006 року «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей» та яка також є частиною національного законодавства України, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
В судовому засіданні була заслухана думка неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому на час звернення до суду з даним позовом вже виповнилося 15 років (17 років на момент ухвалення рішення суду), та неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій на час заслуховування її думки в судовому засіданні вже виповнилося 14 років.
Так, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснив, що з вересня 2017 року він проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ними проживають його сестра ОСОБА_10 , а також бабуся та дідусь. До цього часу він проживав з матір`ю ОСОБА_2 , з якою у нього склалися погані стосунки через постійні сварки та непорозуміння. В останнє ОСОБА_3 бачив матір у 2019 році, коли гуляв з друзями на подвір`ї будинку, де він раніше проживав з мамою за адресою: АДРЕСА_3 . Неповнолітній ОСОБА_3 пояснив, що мати ОСОБА_2 з ним не спілкується, не вітає його з Днем Народження, а тому він не бачить сенсу та необхідності спілкуватися з матір`ю, а також не бажає з нею проживати. Дитина висловила своє бажання проживати разом з батьком, з яким у нього хороші стосунки. В той же час ОСОБА_3 пояснив, що на нього ніхто не вчинює тиск, а його бажання проживати з батьком обумовлене виключно поганими стосунками з матір`ю.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пояснила, що з лютого 2021 року вона проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ними проживають її брат ОСОБА_11 , а також бабуся та дідусь. Раніше вона проживала з мамою ОСОБА_2 та братами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, їй з мамою було важко жити через постійні сварки. Конфлікти в основному виникали через молодшого брата ОСОБА_12 , а також через зайняття танцями. Так, дитина пояснила, що вона займалася танцями на професійному рівні поки не отримала травму, після чого більше не захотіла більше займатися танцями. Однак, мати ОСОБА_2 не хотіла враховувати бажання дитини та змушувала й надалі ходити на зайняття танцями. Також ОСОБА_3 пояснила, що в останнє вона маму бачила та розмовляла з нею десь у період вересня - жовтня 2022 року. Під час їхньої бесіди мати поводила себе агресивно, дуже погано відзивалася про її батька ОСОБА_1 , а також про бабусю та дідуся, що дитині було неприємно. Неповнолітня ОСОБА_3 виявила своє бажання проживати з батьком ОСОБА_2 , категорично заперечила проти визначення її місця проживання з мамою ОСОБА_2 . Пояснила, що на неї ніхто не вчинює тиск, її бажання є вільним волевиявленням.
Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.
При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.
Зокрема, зібрані докази свідчать про те, що батько ОСОБА_1 постійно піклується про дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , бере участь у духовному та фізичному розвиткові, на час розгляду справи діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надають більшої прихильності батькові і вислювлюють однозначне і усвідомлене бажання проживати саме з батьком.
Відповідно до частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а зібрані у справі докази з урахуванням думки дітей вказують на те, що проживання неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком найкраще забезпечить інтереси дитини.
У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
З досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.
Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Таким чином, незважаючи на те, що на час розгляду справи неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вже виповнилося 14 років та вона має право самостійно вирішувати питання щодо місця свого проживання (що вона вже і визначила), проте враховуючи вкрай напружені стосунки між батьками неповнолітньої доньки, а також між самою дитиною та її матір`ю, керуючись ст. 5 ЦПК України та з метою забезпечення якнайкращих інтересів неповнолітньої дитини, вважає за необхідне вирішити вказаний спір у судовому порядку.
З огляду на вище викладене, суд першоі інстанції обгрунтовано дійшов висновку про доцільність визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 .
В той же час, встановивши, що малолітній ОСОБА_5 дійсно проживає з матір`ю ОСОБА_2 , відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 визнає зустрічні позовні вимоги в частині залишення малолітньої дитини проживати разом з матір`ю, суд доходить висновку про доцільність визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .
Однак, щодо позовної вимоги за первісним позовом щодо визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , така вимога не підлягає вирішенню в судовому порядку з огляду на те, що на момент звернення до суду із вказаною позовною вимогою ОСОБА_3 вже досягнув 15 - річного віку (17 років на момент ухвалення рішення у даній справі) та в силу вимог ч. 3 ст. 160 СК України ОСОБА_3 самостійно визначає місце свого проживання з одним із батьків, що виключає можливість врегулювання даного спору в судовому порядку, оскільки згідно приписів ст. 161 СК України до компетенції суду належить вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання саме малолітньої дитини.
На момент винесення рішення неповнолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самостійно визначили місце свого проживання разом із батьком, з яким вони проживають за адресою: АДРЕСА_2 .
Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
За змістом ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.
Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина і з якого часу та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.
Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.
Відповідно до правил статей 2, 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.
Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з огляду на норми статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) суд зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, ця стаття містить вимогу надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.
Статтею 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13 має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.
Судова колегія погоджується з висновком суду, що у даному випадку ефективним способом захисту прав позивача буде припинення стягнення з нього аліментів за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2016 року у справі № 523/8427/15-ц на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Припинення стягнення з ОСОБА_1 аліментів буде відповідати інтересам його неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з огляду на те, що останні проживають разом з батьком, який, відповідно, здійснює догляд за ними та виховання, і вказані кошти будуть витрачатись на їх матеріальне забезпечення, лікування, потреби, догляд тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 6 ст. 80 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно вимог ч. 6 ст. 80 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях
Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінюючи докази суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально - правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13).
Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, правові висновки Верховного Суду та встановлені обставини справи, судова колегія доходить висновку що судом першої інстанції вірно вирішено спір у даній справі, а первісний та зустрічний позов підлягають частковому задоволенню.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції взагалі не з?ясував чи відповідає це рішення найкращим інтересам дітей не відповідають змісту пояснень старших дітей в суді, обставинам встановленим судом по справі, та положенням чинного СК України.
Доводи апелянта про те, суд першої інстанції, якщо вважав шо сімейний стан платника змінився і старші діти нібито проживають з ним, то він повинен був змінити розмір аліментів, а не припиняти стягнення аліментів загалом, не є слушними, так як не враховують реалізацію принципу диспозитивності через позовні вимоги, і хоча сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак враховуючи обставини справи за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 273 ЦПК України. Зазначений правовий висновок був висловлений у постанові Верховного суду 04.09.2019 при розгляді справи № 711/8561/16.
Інши доводи апеляції стосуються оцінки судом першої інстанції висновку органів опіки та піклування, про те, що суд не врахував, що батько дітей перешкоджав в опитуванні органу опіки та піклування, намагаючись чому то провести розгляд цього питання в Службі у справах дітей Доброславської селищної ради і навіть долучивши їх ло участі у справі. Нє є слушним так як факт перешкоджання не підтверджений матеріалами справи, а сторона має право на звернення до компетентного органу за місцем мешкання чи з інших підстав.
Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 15 червня 2023 року.

Головуючий суддя                                                        В.В. Кострицький

       Судді В.А. Коновалова

                                                                                О.Ю. Карташов