ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/16289/22                                            Головуючий у І інстанції - Бояринцева М.А.,
                                                                                                               Суддя-доповідач - Губська Л.В. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  10 травня 2023 року                                                                                      м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді:                                                  Губської Л.В., 
суддів:                                                            Епель О.В., Карпушової О.В., 
участю секретаря                                                  Ольховської М.Г.,
представника позивача                                        Руденко В.В.,
представника відповідача                                        Баладжаєва Орхан Фаіг Огли,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бренд Проперті» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бренд Проперті» звернулось до суду з даним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.06.2022 форми «В3» №0051930705, яким позивачу відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування суми ПДВ на рахунок платника в банку на загальну суму 10 204 630, 00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю висновків контролюючого органу, які викладені в акті перевірки від 16.02.2022 №2352/10-36-07-05/43479830. Позивач наголошує, що безпосередньо митні декларації підтверджують його право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено.
При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням положень п. 201.12 ст. 201 Податкового кодексу України у взаємозв`язку із ч. 1 ст. 74 Митного кодексу України та з огляду на зміст митних декларацій, у тому числі заповнення графи 47 «Нарахування платежів» із визначенням виду надходжень 028, право ТОВ «Бренд Проперті» на отримання бюджетного відшкодування у сумі 10 204 630, 00 грн підтверджено належними та достатніми доказами. При цьому, безпосередньо відповідачем на 5 аркуші акту перевірки вказано про те, що позивачем протягом грудня 2021 року сплачено митним органам 10 204 630, 00 грн. Також, суд зазначив, що в даному випадку первинним документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства і яка безпосередньо підтверджує сплату такого податку. Отже, стверджувати про те, що платіжні доручення є первинним документом в межах спірних правовідносин та відсутність останніх позбавляє права позивача на отримання бюджетного відшкодування, безпідставно, оскільки саме митна декларація є тим документом, який підтверджує сплату відповідних податків і посвідчує право ТОВ «Бренд Проперті» на віднесення сум до податкового кредиту.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
На обґрунтування своїх доводів наголошує на правомірності прийнятого ним рішення. При цьому, зауважує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідно інтегрованої картки ТОВ «Бренд Проперті» з ПДВ за жовтень-грудень 2021 та січень-лютий 2022, а також до інформації з вивантаженого із системи електронного адміністрування (СЕА) ПДВ в режимі «Реєстр митної декларації» за грудень 2021 року та відповідно до вказаної інформації контролюючим органом під час проведення перевірки було здійснено перевірку сплати ПДВ виключно в межах СЕА ПДВ за грудень 2021 року в режимі «Реєстр митної декларації». Згідно вказаних даних - відображається лише інформація щодо номеру та дати вантажно-митної декларації, та суми операції, без зазначення номеру та дати платіжного доручення яким здійснено оплату вхідного імпорту. Таким чином, контролюючий орган позбавлений можливості побачити сплату. Також підприємством до перевірки не надано платіжні доручення для підтвердження сплати податку на додану вартість.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.
В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, наполягав на їх задоволенні, в той час, як представник позивача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити рішення суду без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що на підставі направлень від 28.01.2022 №437/10-36-07-05/43479830 та наказів Головного управління ДПС у Київській області від 27.01.2022 №83-п від 07.02.2022, №124-п, виданих на підставі пп. 19-1.1.6 п. 19-1 ст. 19-1, пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Бренд Проперті» за грудень 2021 року податкової декларації з податку на додану вартість від 20.01.2022 реєстраційний номер №9422837294 та уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ   від 31.01.2022 №9014655794 від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявлено до бюджетного відшкодування з бюджету, за наслідком якої складно акт від 16.02.2022 №2352/10-36-07-05/43479830.
В акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог п. 200.1, пп. «б» п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України з урахуванням вимог п. 200.14 ст. 200 Податкового кодексу України та зазначено про відмову в отриманні бюджетного відшкодування суми ПДВ на рахунок платника в банку (рядок 20.2.1 декларації) за звітний (податковий) період за грудень 2021 року у розмірі 10 204 630, 00 грн.
На підставі висновків акту перевірки, враховуючи положення п. 200.1, п. 200.4, п. 200.7, п. 200.9 ст. 200 Податкового кодексу України з урахуванням встановлення обставин відсутності права на отримання бюджетного відшкодування за період грудень 2021 року та відсутності права на нарахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника податку, ГУ ДПС у м. Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.06.2022 №0051930705, яким позивачу відмовлено у отриманні бюджетного відшкодування суми ПДВ на рахунок платника в банку на загальну суму 10 204 630, 00 грн.
За наслідком адміністративного оскарження рішенням Державної податкової служби України від 29.08.2022 №9930/6/99-00-06-01-05-06 скаргу позивача - залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін.
Наведене стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що діяв у відповідності до своїх повноважень та на їх виконання, тобто, правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.
Так, статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи, визначені   підпунктом 41.1.1   пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Колегія суддів звертає увагу, що позивач не обґрунтовує позовні вимоги порушенням відповідачем поряду призначення та проведення документальної позапланової виїзної перевірки, а судом під час розгляду справи їх не встановлено.
Згідно пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.
Підпунктом «а» пункту 185.1 статті 185 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю.
Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», незалежно від дати накладення електронного підпису.
Згідно п. 187.8 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.
У випадках, передбачених ст. 191 цього Кодексу, дата виникнення податкових зобов`язань визначається з урахуванням положень ст. 191 цього Кодексу.
Датою виникнення податкових зобов`язань за операціями з постачання нерезидентами суб`єктам господарювання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, є дата списання коштів з банківського рахунка платника податку в оплату послуг або дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг нерезидентом, залежно від того, яка з подій відбулася раніше.
Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
У той же час згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно п. 187.8 ст. 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних   податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені   митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими   п. 201.11   ст. 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Водночас, згідно п. 201.12 ст. 201 ПК України у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.
Для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається податкова накладна, складена платником за такими операціями та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкові зобов`язання за якою включені до податкової декларації відповідного звітного періоду.
При цьому, відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до   пункту 200-1.3   статті 200-1   цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно п. 200.14 ст. 200 ПК України у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.
Судом установлено, що спірні правовідносини виникли за поставками товарів позивачу в режимі імпорту по контракту,   укладеним ним із MODERNTREND S.R.O. (Прага, Чеська Республіка) від 05.10.2021 та за контрактом, укладеним з Fourteen Testil Konfeksion Sanayitic. LTD.STI, через комісіонера   - ПОГ «Колос», який діяв на підставі Договору комісії №27/09/2021 від 27.09.2021.
В матеріалах справи наявні вантажно-митні декларації, на підставі яких позивач здійснював ввезення товару на митну територію України.
Так, наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.08.2022 за №1372/21684 затверджено Порядок заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа (далі - Порядок №651), який визначає правила заповнення граф  митних декларацій   (далі - МД) на бланках єдиного адміністративного документа форми МД-2 (далі - ЄАД), додаткових аркушів до нього форми МД-3 (далі - додаткові аркуші), специфікації форми МД-8 (далі - специфікація), порядок унесення відомостей до доповнення форми МД-6 (далі - доповнення), випадки застосування специфікації, а також порядок оформлення, розподілу та використання аркушів МД форм МД-2, МД-3, МД-6, МД-8.
Згідно п. 47 розділу ІІ Порядку №651 графа 47 «Нарахування платежів» заповнюється у разі сплати (необхідності застосування заходів забезпечення сплати відповідно до   розділу Х Митного кодексу України) митних платежів та/або сплати за   МД   єдиного збору, що справляється в пунктах пропуску через державний кордон України (далі - єдиний збір), та/або сплати плати.
У графі наводяться відомості про нарахування митних платежів. Якщо за   МД   нараховуються та справляються єдиний збір та/або плата, то відомості про їх нарахування наводяться у цій графі ЄАД.
Якщо товар не є об`єктом оподаткування відповідним митним платежем, відомості про нараховування такого платежу в графі не наводяться.
У першій колонці «Вид» зазначається код виду платежу відповідно до класифікатора видів надходжень бюджету, що контролюються митними органами.
другій колонці «Основа нарахування» зазначаються:
при нарахуванні плати - кількість годин роботи посадової особи митного органу, витрачених на виконання митних формальностей поза місцем розташування митного органу або поза робочим часом, установленим для митного органу, незалежно від кількості оформлених   МД;
при нарахуванні мита:
за адвалорною ставкою - митна вартість товару, зазначена в графі 45   МД;
за специфічною ставкою - кількість товару у відповідних одиницях вимірювання та обліку;
при нарахуванні акцизного податку:
у разі обчислення акцизного податку із застосуванням адвалорних ставок - відповідна база оподаткування (вартість товарів (продукції), що ввозяться на митну територію України, за встановленими імпортером максимальними роздрібними цінами на товари (продукцію), які він імпортує, без податку на додану вартість та з урахуванням акцизного податку);
у разі обчислення акцизного податку із застосуванням специфічних ставок з ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції) - відповідна база оподаткування (величина, визначена в одиницях виміру ваги, об`єму, кількості товару (продукції), об`єму циліндрів двигуна автомобіля або в інших натуральних показниках);
при нарахуванні податку на додану вартість:
митна вартість товару, зазначена в графі 45   МД, збільшена на суму мита (для товарів, що підлягають обкладенню митом) та акцизного податку (для товарів, що підлягають обкладенню акцизним податком);
фактурна вартість товару, зазначена в графі 42   МД, перерахована у валюту України за курсом, указаним у графі 23 МД, збільшена на суму мита (для товарів, що підлягають обкладенню митом) та акцизного податку (для товарів, що підлягають обкладенню акцизним податком), якщо митна вартість товару менша, ніж фактурна вартість;
при нарахуванні єдиного збору - дані, на підставі яких здійснюється розрахунок суми єдиного збору (кількість залізничних вагонів, довжина маршруту тощо). Якщо єдиний збір складається з декількох складових (за проведення контролю, плати за проїзд транспортних засобів автомобільними дорогами України, плати за проїзд автомобільних транспортних засобів з перевищенням установлених розмірів загальної маси, осьових навантажень та (або) габаритних параметрів), відомості про нарахування таких складових зазначаються окремими рядками.
У третій колонці «Ставка» зазначаються:
при нарахуванні мита - установлений законодавством розмір ставки мита;
при нарахуванні акцизного податку - установлений законодавством розмір ставки акцизного податку;
при нарахуванні податку на додану вартість - установлений законодавством розмір ставки податку на додану вартість;
при нарахуванні плати - установлений законодавством розмір ставки плати;
при нарахуванні єдиного збору - установлений законодавством розмір ставки цього збору.
У четвертій колонці «Сума» зазначається нарахована сума відповідного митного платежу. Розмір плати визначається залежно від кількості зазначених у колонці «Основа нарахування» годин з урахуванням установленого законодавством розміру плати за одну годину.
При декларуванні товарів з використанням комплектів додаткових аркушів права нижня частина графи 47 додаткових аркушів не заповнюється.
У п`ятій колонці «Спосіб платежу» зазначається код способу розрахунку відповідно до   класифікатора способів розрахунку.
Відповідно до класифікатора видів надходження до бюджету, що контролюються митними органами, опублікований на офіційному сайті Державної податкової служби України код виду надходжень 020 - Мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання, а код виду надходжень 028 - Податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання (крім лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів та медичних виробів за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України; а також лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, дозволених для застосування у межах клінічних випробувань, дозвіл на проведення яких надано центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я).
Згідно п. 45 розділу ІІ Порядку № 651 графа 45 «Коригування» заповнюється у разі застосування забезпечення сплати митних платежів відповідно до   розділу Х Митного кодексу України.
У графі зазначається у валюті України заявлена митна вартість товару.
Судом установлено, що всі митні декларації містять заповнену графу 47 «Нарахування платежів» із визначенням виду надходжень 028, а саме: податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання (крім лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів та медичних виробів за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України; а також лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, дозволених для застосування у межах клінічних випробувань, дозвіл на проведення яких надано центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я).
При цьому, згідно ч. 1 ст. 74 Митного кодексу України (далі - МК України) імпорт (випуск для вільного обігу) - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України.
Як правильно наголосив суд першої інстанції, позивачем здійснювався імпорт товарів, тобто в межах спірних правовідносин підлягав застосуванню митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України.
Тобто, для ввезення імпортованого товару та випуску його у вільний обіг покупцем має бути сплачено всі митні платежі, встановлені законом на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей.
Колегія суддів зазначає, що митні декларації, які долучені до матеріалів справи були надані ТОВ «Бренд Проперті» і до перевірки. У свою чергу, контролюючим органом жодних зауважень щодо їх форми та зазначених в них відомостей в акті перевірки не наведено, як і не вказано про дані обставини у відзиві на позовну заяву.
Крім того, в акті перевірки зафіксовано обставини здійснення ТОВ «Бренд Проперті» імпорту та подальшої реалізації ним імпортованого товару в межах власної господарської діяльності, що, у свою чергу підтверджує ті обставини, що імпортований товар надійшов у вільний обіг.
Отже, враховуючи наведене, з урахуванням положень п. 201.12 ст. 201 ПК України, у взаємозв`язку із ч. 1 ст. 74 МК України та з огляду на зміст митних декларацій, у тому числі заповнення графи 47 «Нарахування платежів» із визначенням виду надходжень 028, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що право ТОВ «Бренд Проперті» на отримання бюджетного відшкодування у сумі 10 204 630,  грн підтверджено належними та достатніми доказами.
При цьому, колегія суддів враховує, що безпосередньо відповідачем на 5 аркуші акту перевірки вказано про те, що позивачем протягом грудня 2021 року сплачено митним органам 10 204 630, 00 грн.
Щодо доводів апелянта про ненадання позивачем копій платіжних доручень під час проведення перевірки, які підтверджують сплату ПДВ і, як наслідок формування висновку про непідтвердження сплати такого податку ТОВ «Бренд Проперті», колегія суддів зазначає наступне.
Як наголошувалось вище, згідно із п. 201.12 ст. 201 ПК України у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.
Тобто, в даному випадку первинним документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства і яка безпосередньо підтверджує сплату такого податку.
Отже, як правильно висновується суд першої інстанції, стверджувати про те, що платіжні доручення є первинним документом в межах спірних правовідносин та відсутність останніх позбавляє права позивача на отримання бюджетного відшкодування, безпідставно, оскільки саме митна декларація є тим документом, що підтверджує сплату відповідних податків і посвідчує право Товариства на віднесення сум до податкового кредиту.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 234, 250, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена і підписана 15.05.2023.

Головуючий-суддя:                                                                      Л.В. Губська

Судді:                                                                                          О.В. Епель

                                                                                                    О.В. Карпушова