Справа № 309/3569/22

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        28 квітня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 309/3569/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду від 20 грудня 2022 року, повний текст якого складено 23 грудня 2022 року, головуючий суддя Орос Я.В., -

встановив:

25.08.2022 ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким.
Сторони з 26.10.2006 перебувають у шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 .
Шлюбні відносини між сторонами припинені, на час пред`явлення позову про стягнення аліментів на розгляді у суді перебуває справа про розірвання шлюбу. 
Син проживає разом з позивачкою та перебуває на повному її утриманні. Відповідач участі у матеріальному забезпеченні дитини не бере, жодних коштів на його утримання не надає.
Відповідач є здоровою, працездатною людиною, іншої родини, неповнолітньої дитини чи інших осіб на утриманні не має. Він працює по найму, має хороший заробіток, отже, має можливість сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі на утримання свого неповнолітнього сина.
Виходячи з вимог закону щодо прав і обов`язків батьків із утримання та виховання дітей, їх розвитку, зважаючи на встановлений законом порядок стягнення аліментів на утримання дітей з відповідача належить стягнути на користь позивачки аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову.
Посилаючись на ці обставини, на положення СК України щодо стягнення аліментів, позивачка ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 3000,00 грн щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Хустського районного суду від 20.12.2022 позов задоволено:
стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3000,00 грн щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 25.08.2022;
стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 992,40 грн судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, з наявності підстав для стягнення з відповідача, даних про офіційну роботу якого немає, однак, який спроможний сплачувати аліменти в присудженому розмірі, на користь позивачки аліментів у твердій грошовій сумі на утримання дитини.

Відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Данча М.І., оскаржив рішення суду першої інстанції як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до такого.
Процесуальних документів із суду першої інстанції відповідач не отримував, про розгляд справи судом першої інстанції належним чином повідомлений не був, рішення суду від 20.12.2022 про стягнення з нього аліментів отримав лише 24.01.2023, тому був позбавлений можливості подати свої пояснення і відзив на позов.
Шлюб між сторонами розірвано рішенням Хустського районного суду від 20.12.2022.
Суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідач участі у матеріальному забезпеченні дитини не бере, оскільки він цікавиться дитиною, переживає за сина, надає йому матеріальну допомогу та дарує подарунки.
На даний час позивачка виїхала за межі України і залишила неповнолітнього сина проживати разом зі своєю матір`ю, особою похилого віку, яка сама потребує допомоги. Життям і здоров`ям свого сина позивачка не цікавиться. На пропозицію відповідача залишити сина з ним на час її перебування за кордоном позивачка не відповідає і на контакт не виходить.
Відповідач безробітний, заробляє на життя тимчасовими підробітками, проживає разом зі своєю матір`ю. Виїхати за кордон на заробітки він не може, оскільки у зв`язку з введенням на території України воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України діє заборона виїзду за межі України осіб чоловічої статі віком від 18 до 60 років.
Стягнуті аліменти у розмірі 3000,00 грн для відповідача є надмірними, позаяк він не зможе заробляти такі кошти на утримання сина та своєї матері, проте, згідний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1500,00 грн щомісячно.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1500,00 грн.

У відзиві на апеляцію позивачка ОСОБА_1 вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, зокрема, що вона дійсно виїжджає за кордон на заробітки щоб забезпечити сина, оскільки батько дитини відмовляється надавати таку допомогу. Твердження апелянта про те, що вона залишає неповнолітнього сина зі своєю матір`ю, яка є особою похилого віку і потребує догляду за собою, не відповідають дійсності. Матері позивачки 54 роки, до категорії осіб похилого віку вона не відноситься, є абсолютно здоровою людиною, яка в змозі доглядати за онуком. Разом з цим, апелянт насправді проживає окремо від своєї матері і жодних доказів на підтвердження того, що його матір потребує стороннього догляду суду не надав.

Відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Данча М.І., надав додаткові письмові пояснення, копія яких надіслана позивачці, що приєднані до справи судом у якості пояснень на відзив позивачки ОСОБА_1 , де зазначив, серед іншого, що проживає разом зі своєю матір`ю, ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з ними зареєстровані також його брат ОСОБА_5 і сестра ОСОБА_6 , які тривалий час перебувають з кордоном, де постійно проживають.
Коштів, які отримує відповідач від найманої роботи, вистачає лише на комунальні послуги та забезпечення основних потреб його та його матері, а також частково на утримання сина.
З урахуванням того, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а прожитковий мінімум у 2023 році для дітей віком від 6 до 18 років становить 2833,00 грн, мінімальний гарантований розмір аліментів у 2023 році становить 1416,50 грн, він згідний сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1500,00 грн.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання.

Згідно зі ст. 3 ч. 1 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 (Конвенція про права дитини), ст. 7 ч.ч. 7, 8 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами,… судами, адміністративними … органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Особа діє у цивільних, у тому числі, в сімейних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 7, 8 СК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України).

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 26.10.2006 уклали шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них наробився син ОСОБА_3 (а.с. 6, 7).

Рішенням Хустського районного суду від 20.12.2022 у справі № 309/3570/22, що набрало законної сили 20.01.2013, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 шлюб між ними, зареєстрований 26.10.2006 у Виконкомі Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом № 46, розірвано (посилання в мережі Internet на Єдиний державний реєстр судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/108041106).

Сторони зареєстровані та проживають нарізно:
позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , син ОСОБА_3 проживає з матір`ю, мати виховує його одна, що підтверджується даними паспорта позивачки, довідкою Виконкому Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 25.08.2022 № 1194 (а.с. 8, 9) та іншими матеріалами справи;
відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14).

На стадії апеляційного розгляду справи:
відповідач ОСОБА_2 надав суду довідки Виконкому Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області:
від 31.01.2023 № 60 про те, що він мешкає в АДРЕСА_1 і на даний час ніде не працює;
від 20.03.2023 № 391 про те, що окрім нього в АДРЕСА_1 зареєстровані мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , брат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і сестра ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;
копії свого свідоцтва про народження та паспорта своєї матері ОСОБА_1 , з яких убачається, що його мати ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
позивачка ОСОБА_1 надала суду копію паспорта своєї матері ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрованої в будинку АДРЕСА_3 , та медичну довідку від 10.03.2023 про те, що її мати ОСОБА_8 здорова.

Інших доказів судам першої та апеляційної інстанцій сторони не надавали.

Ухвалою від 12.09.2022 суддя суду першої інстанції відкрив провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження, постановив розглядати справу без повідомлення (виклику) сторін і встановив відповідачу 15-денний з дня вручення копії ухвали строк для подання відзиву на позов і доказів (а.с. 1-3).

При листі від 12.09.2022 № 309/3169/22/9132/2022 Хустський районний суд направив відповідачу ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання копію ухвали від 12.09.2022 про відкриття провадження в справі та матеріали позову (а.с. 15), однак, доказів додержання вимог ст.ст. 190, 272 ЦПК України про направлення документів рекомендованим листом із повідомленням про вручення та доказів одержання адресатом документів у справі немає.

Заявою від 09.09.2022 позивачка ОСОБА_1 просила суд розглядати справу за її відсутності (а.с. 16).

У справі наявні довідки, складені секретарем судового засідання 10.10.2022, 31.10.2022 і 30.11.2022 про те, що фіксація судових засідань технічними засобами не здійснювалася у зв`язку з неявкою обох сторін (а.с. 17, 18, 19).

30.11.2022 на офіційному веб-сайті Хустського районного суду було розміщене оголошення про виклик відповідача ОСОБА_2 в судове засідання, призначене на 10-00 к.ч. 20.12.2022 (а.с. 20-21).

Отже, попри наявність прийнятого раніше процесуального рішення про розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін суд із власної ініціативи вирішив розглядати справу в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ст. 279 ч. 5 ЦПК України).

За таких умов підлягали виконанню вимоги ЦПК України щодо порядку повідомлення відповідача по час і місце розгляду справи (виклику відповідача в судове засідання) (ст. 128 ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5, 6, ст. 130 ЦПК України). Втім, у справі немає доказів виконання цих вимог закону, про судові засідання відповідач ОСОБА_2 не був повідомлений судом відповідними повістками. Оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України теж не може вважатися належним повідомленням відповідача про час і місце судового засідання, призначеного на 20.12.2022, оскільки зареєстроване місце його проживання суду було відоме (ст. 128 ч. 11 ЦПК України).

Конвенція про права дитини передбачає, що держави-учасниці:
зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ст. 3 ч. 2);
поважають відповідальність, права і обов`язки батьків … належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються (ст. 5);
забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ст. 6 ч. 2);
докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини; батьки … несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини; найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18 ч. 1);
визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст. 27 ч.ч. 1, 2);
визнають право дитини на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом (ст. 31 ч. 1);
жодне в цій Конвенції не торкається будь-яких положень, які більшою мірою сприяють здійсненню прав дитини і можуть міститися: a) в законі Держави-учасниці, або b) в нормах міжнародного права, що діють щодо даної держави (ст. 41).

Відповідно до Конституції України, норм СК України, які узгоджуються з приписами Конвенції про права дитини:
кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (ст. 51 Конституції України);
мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; за загальним правилом, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 ч.ч. 1, 2 СК України);
батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України);
за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 ч. 3);
розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини;
мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;
суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі;
розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше; за заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ст. 184 ч.ч. 1, 2).

У рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Таким чином, матеріальне утримання дітей є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за заявою позивача безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання.

Прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення (ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

У 2022 році розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років становив від 2618,00 грн на 01.01.2022 до 2833,00 грн на 01.12.2022, у 2023 році розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років з 01.01.2023 становить 2833,00 грн. З урахуванням динаміки прожиткового мінімуму слід враховувати, що вже лиш з огляду на цей показник матеріальне утримання дитини з часом значно дорожчає.

Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення гармонійного розвитку, освіти, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілими та не викликають заперечень у сторін чи сумнівів у суду. Такими самими загальновідомими та загальнозрозумілими обставинами є те, що внаслідок повномасштабного вторгнення Російської Федерації до України та воєнних дій, які тривали на час пред`явлення позову та тривають на час судового розгляду справи, купівельна спроможність населення України значно знизилася, що має наслідком, серед іншого, додаткові матеріальні труднощі в забезпеченні належного утримання дітей.

Маючи на своєму утриманні малолітню дитину позивачка поза будь-яким обґрунтованим сумнівом несе основний тягар як матеріального утримання дитини, так і її виховання, розвитку, догляду, лікування тощо, несе основну відповідальність за дитину та організацію її життя. З часом відносний розмір матеріальної участі того з батьків, з якого присуджені аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, лише зменшується та, як правило, перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч. 3 ЦПК України). Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України).

Відповідач ОСОБА_2 визнав, що має нерегулярний дохід, має періодичні заробітки та згідний сплачувати аліменти в розмірі 1500,00 грн щомісячно на утримання сина.

У справі немає доказів наявності у відповідача вад здоров`я, які б перешкоджали йому працювати. Немає й будь-яких даних і доказів про те, що мати відповідача перебуває на його повному утриманні та потребує саме його догляду. Матеріальна підтримка відповідачем матері пенсійного віку власне відповідає моральним засадам суспільства і, крім того, є прямо визначеним законом обов`язком у разі, якщо непрацездатні батьки потребують матеріальної допомоги (Глава 17 СК України). Твердження відповідача про постійне проживання його брата і сестри за кордоном не має правового значення в справі. Отже, доказів і підстав для висновку про те, що відповідач  ОСОБА_2  має на утриманні інших осіб, які потребують стороннього догляду і цей догляд здійснюється відповідачем у справі немає. Відповідні міркування відповідача не впливають на його обов`язок щодо надання належного утримання дитині. 

Відтак відповідач є здоровою, працездатною особою у найбільш продуктивному віці, здатний і має можливість заробляти своєю працею кошти і реалізує її на свій розсуд, спроможний заробляти кошти на власне утримання та для виконання обов`язку з надання достатнього утримання своїй дитині, не позбавлений можливості вживати активних заходів і для офіційного працевлаштування.

За наведених обставин слід визнати, що у позивачки ОСОБА_1 виникли дійсні підстави для вимоги до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини. Власне недостатність у матері коштів на утримання дитини сумнівів не викликає, не заперечується по суті й батьком дитини, відповідні доводи позивачки не спростовані, а фактичне часткове визнання позову відповідачем і його позиція про згоду сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі 1500,00 грн у сукупності з іншими матеріалами справи свідчать про усвідомлення батьком свого обов`язку з утримання дитини, вказують на його спроможність надавати матеріальне утримання дитині.

Задовольняючи позов щодо стягнення аліментів на утримання дитини та визначаючи такі в розмірі 3000,00 грн щомісячно, суд першої інстанції враховував фактичні обставини справи та виходив передусім із необхідності забезпечити законні інтереси дитини на належне утримання та необхідний для нормального виховання і розвитку дитини рівень її життя. Суд виходив також із принципів справедливості та розумності.

Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, його половини чи іншої частини, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. На переконання колегії суддів, з урахуванням фактичних обставин справи, реалій життя в Україні, які існують на час виникнення і вирішення спору, ініціативної позиції відповідача щодо сплати аліментів, динаміки значення базового соціального стандарту та маючи на увазі забезпечення тривалого та достатньо стабільного матеріального утримання малолітньої дитини аліменти у твердій грошовій сумі 3000,00 грн на дитину протягом тривалого часу забезпечуватимуть грошове утримання в розмірі, який відповідатиме інтересам дитини, покриватиме суттєву частину витрат на дитину. Такий розмір аліментів забезпечуватиме тривалу, реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та зважаючи на фактичні обставини не порушуватиме правила щодо дотримання загалом паритету батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини.

Необхідно також враховувати, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін., а також вирішувати питання про аліменти на дитину відповідно до положень ст.ст. 189, 190 СК України.

За таких обставин рішення суду першої інстанції щодо необхідності стягнення аліментів та їх розміру правильне та справедливе і для його скасування чи зміни зі зменшенням розміру аліментів до проханого відповідачем рівня апеляційний суд підстав не вбачає. Відповідач не будучи обмеженим у праві та можливості надати на стадії апеляційного розгляду справи докази, навести вичерпні мотиви, які б спростували позицію позивачки та рішення суду по суті з урахуванням реальних обставин, таких не надав і не навів, тож доводи апеляції правильності по суті та справедливості рішення суду не спростовують.

Однак, доводи апеляції відповідача в частині порушення його процесуальних прав заслуговують на увагу. Розгляд судом справи за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового (ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 3 ЦПК України).

Виходячи з наведеного, на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 3 ЦПК України апеляцію відповідача ОСОБА_9 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, яким стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 3000,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Керуючись ст. 367 ч. 4, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 3, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково,
рішення Хустського районного суду від 20 грудня 2022 року скасувати,
позов ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити,
стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 коп.), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.08.2022 і до досягнення дитиною повноліття;
стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 992,40 грн судового збору.
В іншій частині апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді