ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 травня 2023 року           справа №200/569/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Верченко Ольги Олександрівни, що діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року у справі № 200/569/23 (головуючий І інстанції Арестова Л.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії, - 

                                             ВСТАНОВИВ: 

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії від 26.01.2023 № 057250004202 ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити пенсію ОСОБА_1 з 10.11.2022, зарахувавши до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058, ст. 14 Закону № 1788 та Постанови КМУ від 31.03.1994 № 202 з повним робочим днем під землею, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 періоди роботи: з 08.09.1993 по 06.11.1993, з 11.11.1993 по 31.05.1995, з 27.07.1995 по 26.07.2000, з 01.08.2000 по 22.02.2001, з 05.03.2001 по 31.10.2002, з 14.06.2004 по 16.12.2017, з 04.12.2018 по 18.06.2019, з 16.03.2020 по 19.01.2023.
В обгрунтування позову зазначив, що рішенням пенсійного органу від 26.01.2023 йому відмовлено в призначенні пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 25 років. 
Між тим, рішення є протиправним та таким, що порушує конституційні права позивача.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №0 57250004202 від 26.01.2023 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.01.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до частини третьої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат по справі.
Не погодившись з судовим рішенням представник позивача звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, прийняти постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що підставою для звернення до суду з позовом є відмова відповідача в призначенні пенсії позивачу в незалежності від того, чи мотивована така відмова, а предметом спору є наявність чи відсутність необхідного пільгового стажу роботи за ч. 3 ст. 114 Закону № 1058.
Тобто суд першої інстанції необґрунтовано не вирішив спір по суті, не перевірив наявну кількість необхідного пільгового стажу позивача, бо між сторонами виник спір про наявність у позивача достатнього пільгового стажу для призначення пенсії за ч. 3 ст. 114 Закону № 1058.
При цьому записами в трудовій книжці позивача підтверджено, що на час звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах його стаж за ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 складав більш 25 років.
Відповідачами рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги позивача.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .
19.01.2023 позивач через вебпортал Пенсійного фонду України звернувся із заявою про призначення пенсії.
26.01.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, прийняло рішення № 057250004202 про відмову в призначенні пенсії в зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого статтею 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
В рішенні зазначено, що необхідний стаж по ч. ст. 114 (пост.202) становить 25 років.
Пільговий стаж становить 23 роки 5 місяців 19 днів, із них по списку № 1: 0 років 4 місяців 17 днів.
Враховуючи зазначене, вирішено відмовити в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого статтею 114 Закону № 1058.
Рішення не містить визначення періодів, які враховано (не враховано) до пільгового стажу позивача за Списком № 1 відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058.
Відповідно до записів № 6-8, 9-16, 17-20, 21-22, 23-33, 34-35, 38-39 трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 :
- з 08.09.1993 по 06.11.1993 – працював підземним електрослюсарем 4 розряду з повним робочим днем під землею в шахті “Гірник” Селидівського виробничого об`єднання по видобутку вугілля;
- з 11.11.1993 по 31.05.1995 – проходив службу в армії;
- з 27.07.1995 по 26.07.2000 – працював на різних посадах з повним робочим днем в шахті в шахтоуправлінні “Курахівське №1” Селидівського виробничого об`єднання по видобутку вугілля;
- з 01.08.2000 по 22.02.2001 – працював підземним електрослюсарем 4 розряду, учнем підземного гірничомонтажника, підземним гірничомонтажником в Дочірньому підприємстві ДВАТ шахта “Україна” Державної холдінгової компанії “Селидіввугілля”;
- з 05.03.2001 по 31.10.2002 – працював підземним електрослюсарем 4 розряду з повним робочим днем в шахті в Державному відкритому акціонерному товаристві шахта “Південнодонбаська №3”;
- з 14.06.2004 по 16.12.2017 – працював підземним гірничомонтажником, заступником начальника та начальником дільниці з монтажу та демонтажу обладнання, виконуючим обов`язки заступника та заступником директора з виробництва в СП шахта “Україна” Державного підприємства “Селидіввугілля”;
- з 04.12.2018 по 18.06.2019 – працював виконуючим обов`язки головного інженера в ДВАТ Шахта “Тошківська” ДП “Первомайськвугілля”;
- з 16.03.2020 – працює підземним майстром гірничим з повним робочим днем в шахті в ВП “Шахта 1-3 “Новогродівська” ДП “Селидіввугілля”.
Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 з 11.11.1993 по 31.05.1995 проходив строкову військову службу.
Позивачем надано уточнюючі довідки щодо пільгового характеру роботи в шахтах. (а.с.7-31)
На запит позивача про надання інформації ГУ ПФУ в Донецькій області листом від 09.02.2023 року надало відповідь, що до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи:
- з 01.01.1996 року по 19.02.1996 року (страйки та відсутність транспорту);
- з 04.12.2004 року по 05.12.2014 року (відрядження);
- з 10.09.2015 року по 14.09.2015 року (відпустка без збереження заробітної плати);
- з 09.09.2017 року по 15.09.2017 року (учбова відпустка);
- з 12.10.2017 року по 13.10.2017 року (відрядження);
- з 26.12.2017 року по 30.10.2018 року (ВП «Шахта «Тошківська» - відсутня пільгова довідка);
- з 04.12.2018 року по 04.12.2018 року (неявка);
- з 19.01.2019 року по 03.02.2019 року (учбова відпустка);
- з 24.02.2019 року по 06.05.2019 року (відсутність транспорту);
- з 10.06.2019 року по 16.06.2019 року (учбова відпустка);
- з 31.05.2020 року по 01.06.2020 року (безкоштовна відпустка).
Наданий пенсійним органом розрахунок стажу позивача (а.с.126-128) свідчить, що страховий стаж позивача складає 45 років 03 місяці 05 днів, пільговий за Списком № 1 – 23 роки 05 місяців 21 день.
Суд першої інстанції, в частині відмови в задоволенні позовних вимог, визначив, що відсутність в оскаржуваному рішенні розрахунку періодів та мотивів його прийняття позбавляє суд можливості перевірити таке рішення на відповідність пенсійному законодавству України. В зв`язку з невмотивованістю рішення про відмову в призначенні пенсії суд не може надати оцінку твердженням позивача щодо зарахування до його пільгового стажу періодів роботи з 08.09.1993 по 06.11.1993, з 11.11.1993 по 31.05.1995, з 27.07.1995 по 26.07.2000, з 01.08.2000 по 22.02.2001, з 05.03.2001 по 31.10.2002, з 14.06.2004 по 16.12.2017, з 04.12.2018 по 18.06.2019, з 16.03.2020 по 19.01.2023. 

Оцінка суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
На підставі частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах - робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. (…)
За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.
На підставі статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі – Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. 
До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
В період з 26.01.1991 по 11.03.1994 на підставі постанови Верховної Ради України 12.09.1991 № 1545-XII “Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР” на території України застосовувався Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10.
В період з 11.03.1994 по 16.01.2003 застосовувався Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.
З 16.01.2003 по 24.06.2016 застосовувався Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36.
В період з 03.08.2016 року - Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461.
Список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 № 202, із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 341.
Як визначено пунктом 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. 
Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації вимагається в двох випадках:
1) відсутність трудової книжки;
2) відсутність в трудовій книжці відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України “Про загальний військовий обов`язок і військову службу” від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. 
Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фактом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України “Про пенсійне забезпечення” або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Висновки суду.
Підставою для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 пенсійним органом визначено відсутність необхідного пільгового стажу 25 років.
В рішенні про відмову в призначенні пенсії визначено, що пільговий стаж заявника становить 23 роки 01 місяць 02 дні. За наданими документами всі періоди зараховано.
Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 зазначив, що він не згодний з таким розрахунком пільгового стажу роботи за Списком № 1, так як його стаж роботи є більшим, ніж пораховано відповідачем.
Таким чином, спір у цій справі полягає у наявності чи відсутності у позивача необхідного пільгового стажу роботи за ч. 3 ст. 114 Закону № 1058, не залежно від того, чи мотивував відповідач своє рішення про відмову в призначенні пенсії за ч. 3 ст. 114 Закону № 1058.
Як свідчать матеріали справи відповідач зазначив, що пільговий стаж ОСОБА_1 становить 23 роки 01 місяць 02 дні, що недостатньо для призначення пенсії за ч. 3 ст. 114 Закону № 1058.
Дійсно, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 057250004202 від 26.01.2023 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 не містить визначення періодів, які відповідачем не враховані (враховані) до пільгового стажу позивача за Списком № 1.
Між тим, з розрахунку стажу ОСОБА_1 за матеріалами пенсійної справи (а.с.127-130) вбачається, що відповідачем не враховано до підземного стажу (ст. 14, пост. 202), стажу за Списком № 1 наступні періоди :
- з 11.11.1993 по 31.05.1995 (служба в армії);
- з 01.01.1996 по 19.02.1996;
- з 04.12.2014 по 05.12.2014;
- з 10.09.2015 по 14.09.2015;
- з 02.12.2016 по 16.12.2017;
- з 26.12.2017 по 30.10.2018;
- з 04.12.2018 по 04.12.2018;
- з 19.01.2019 по 03.02.2019;
- з 24.02.2019 по 24.02.2019;
- з 06.05.2019 по 06.05.2019;
- з 10.06.2019 по 16.06.2019;
- з 31.05.2020 по 01.06.2020.
Позивач в позові зазначав про протиправне не зарахування до його пільгового стажу наступних періодів:
з 08.09.1993 по 06.11.1993, з 11.11.1993 по 31.05.1995, з 27.07.1995 по 26.07.2000, з 01.08.2000 по 22.02.2001, з 05.03.2001 по 31.10.2002, з 14.06.2004 по 16.12.2017, з 04.12.2018 по 18.06.2019, з 16.03.2020 по 19.01.2023.
Як свідчить розрахунок стажу позивача за матеріалами пенсійної справи із зазначених позивачем, як не врахованих до пільгового стажу, періодів відповідачем зараховано до стажу підземного (ст. 14, пост. 202) наступні періоди:
- з 08.09.1993 по 06.11.1993;
- частково з 27.07.1995 по 31.12.1995, з 20.02.1996 по 26.07.2000 (не враховано з 01.01.1996 по 19.02.1996);
- з 01.08.2000 по 22.02.2001;
- з 05.03.2001 по 31.10.2002;
- частково з 14.06.2004 по 03.12.2014, з 06.12.2014 по 09.09.2015, з 15.09.2015 по 01.12.2016 (не враховано з 04.12.2014 по 05.12.2014, з 10.09.2015 по 14.09.2015, з 02.12.2016 по 16.12.2017);
- частково з 05.12.2018 по 18.01.2019, з 04.02.2019 по 23.02.2019, з 25.02.2019 по 05.05.2019, з 07.05.2019 по 09.06.2019, з 17.06.2019 по 18.06.2019 (не враховано 04.12.2018 по 04.12.2018, з 19.01.2019 по 03.02.2019, з 24.02.2019 по 24.02.2019, з 06.05.2019 по 06.05.2019, з 10.06.2019 по 16.06.2019);
- частково 16.03.2020 по 30.05.2020, з 02.06.2020 по 12.01.2022 (не враховано з 31.05.2020 по 01.06.2020)
Таким чином, з урахуванням позовних вимог та розрахунку стажу позивача є спірними періоди, не враховані відповідачем до пільгового стажу позивача за Списком № 1.
Щодо періоду роботи позивача з 08.09.1993 по 06.11.1993 підземним електрослюсарем, то суд звертає увагу, що цей період пенсійним органом зарахований до пільгового стажу (ст. 14, пост. 202, підземні, сп.1,р.1,п-р.1,п.а-в), тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Також не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо зарахування до пільгового стажу періоди робот позивача з 01.08.2000 по 22.02.2001, з 05.03.2001 по 31.10.2002, оскільки ці періоди також враховані пенсійним органом до пільгового стажу позивача (ст. 14, пост. 202, підземні, сп.1,р.1,п-р.1,п.а-в).
Щодо періоду служби позивача в армії з 11.11.1993 по 31.05.1995, суд зазначає що за приписами абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону 2011, оскільки позивач до призову на строкову військову службу, працював на посаді підземного електрослюсаря, тому час проходження позивачем строкової військової служби має бути зарахований до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Щодо періоду роботи позивача з 27.07.1995 по 26.07.2000 суд зазначає наступне.
Як свідчать записи в трудовій книжці позивача він з 27.07.1995 по 26.07.2000 – працював електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею до 14.01.2000, з 14.01.2000 по 26.07.2000 переведений механіком з повним робочим днем під землею в шахті в шахтоуправлінні “Курахівське № 1” Селидівського виробничого об`єднання по видобутку вугілля.
З цього періоду пенсійним органом не зараховано до пільгового стажу позивача період з 01.01.1996 по 19.02.1996 (страйки та відсутність транспорту).
Відповідно до частини третьої статті 28 Закону України "Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)" час участі працівника у страйку, що визнаний судом незаконним, не зараховується до загального і безперервного трудового стажу.
Тобто періоди перебування у страйках не зараховуються до стажу роботи за умови визнання їх у судовому порядку незаконними.
Між тим, відповідачем не надано відповідних судових рішень щодо визнання страйків у спірний період, у яких брав участь позивач, незаконними.
Отже, суд вважає необґрунтованим та протиправним не зарахування відповідачем до пільгового стажу позивача періоду з 01.01.1996 по 19.02.1996.
Оскільки весь спірний період з 27.07.1995 по 26.07.2000 за винятком періоду з 01.01.1996 по 19.02.1996 пенсійним органом зараховано до пільгового стажу позивача (ст. 14, пост. 202, підземні, сп.1,р.1,п-р.1,п.а-в), тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню щодо періоду з 01.01.1996 по 19.02.1996.
Щодо періоду роботи позивача з 14.06.2004 по 16.12.2017.
Як свідчать записи в трудовій книжці позивача він працював в СП шахта “Україна” Державного підприємства “Селидіввугілля”:
- з 14.06.2004 по 01.03.2005 підземним гірничомонтажником;
- з 01.03.2005 по 30.08.2005 заступником начальника дільниці по монтажу та демонтажу обладнання;
- з 30.08.2005 по 01.12.2016 начальником дільниці з монтажу та демонтажу обладнання;
- з 01.12.2016 по 08.08.2018 виконуючим обов`язки заступника директора з виробництва;
- з 08.08.2017 по 16.12.2017 заступником директора з виробництва.
З цього періоду пенсійним органом не зараховано до пільгового стажу позивача період з 04.12.2004 по 05.12.2014 (відрядження); з 10.09.2015 по 14.09.2015 (відпустка без збереження заробітної плати); з 09.09.2017 по 15.09.2017 (учбова відпустка); з 12.10.2017 по 13.10.2017 (відрядження).
Також пенсійним органом не зараховано до пільгового стажу позивача періоди з 02.12.2016 по 08.09.2017, з 16.09.2017 по 11.10.2017, з 14.10.2017 по 16.12.2017.
В період з 02.12.2016 по 16.12.2017 позивач працював в шахті на посаді виконуючого обов`язки заступника директора з виробництва та заступником директора з виробництва.
Дійсно, трудова книжка позивача за вказаний період не містить записів про пільговий характер його роботи.
Між тим, довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній від 13.09.2021, виданою ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» підтверджується, що у період з 02.12.2016 по 16.12.2017 позивач працював повний робочий день і виконував роботи по видобуванню вугілля підземним способом, професії передбачені Списком № 1, розділ 1, підрозділ 1 постанови КМУ № 461 від 24.06.2016. 
Таким чином, відповідач протиправно не зарахував до пільгового стажу позивача період його роботи з 02.12.2016 по 16.12.2017
Щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періодів перебування у відрядженнях, відпустках без збереження заробітної плати, учбових відпустках з 04.12.2004 по 05.12.2014; з 10.09.2015 по 14.09.2015; з 09.09.2017 по 15.09.2017; з 12.10.2017 по 13.10.2017 суд звертає увагу, що відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 8 лютого 2016 року № 713/039/161-16 час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місця в календарному році.
Це відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 19 березня 2019 року у справі № 295/8979/19-а.
Однак, відповідач жодним чином не з`ясував чи пов`язані зазначені періоди знаходження позивача у відпустках без збереження заробітної плати з виробничою необхідністю чи зазначені періоди не перевищують одного місяця в календарному році.
Згідно пункту "д" абзацу 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Отже, є необґрунтованим не зарахування відповідачем до пільгового стажу позивача періоди перебування в учбових відпустках, відрядженнях.
Оскільки весь спірний період з 14.06.2004 по 16.12.2017 за винятком періодів з 04.12.2004 по 05.12.2014; з 10.09.2015 по 14.09.2015; з 02.12.2016 по 16.12.2017 пенсійним органом зараховано до пільгового стажу позивача (ст. 14, пост. 202, підземні, сп.1,р.1,п-р.1,п.а-в, Список № 1), тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню щодо зарахуванню періодів з 04.12.2004 по 05.12.2014; з 10.09.2015 по 14.09.2015; з 02.12.2016 по 16.12.2017.
Щодо періоду роботи позивача з 04.12.2018 по 18.06.2019 суд зазначає наступне.
Як свідчать записи в трудовій книжці позивача працював в зазначений період в шахтоуправлінні «Першотравенське» майстром гірничим з повним робочим днем в шахті.
З цього періоду пенсійним органом не зараховано до пільгового стажу позивача періоди: з 04.12.2018 по 04.12.2018 (неявка); з 19.01.2019 по 03.02.2019 (учбова відпустка); з 24.02.2019 по 06.05.2019 (відсутність транспорту); з 10.06.2019 по 16.06.2019 (учбова відпустка).
Як вже вище зазначалося судом є необґрунтованими не зарахування відповідачем до пільгового стажу позивача періоди перебування в учбових відпустках, відсутність транспорту тощо.
Пільговий характер роботи позивача у зазначений період повністю підтверджується записами в трудовій книжці та наданими уточнюючими довідками.
Оскільки весь спірний період з 04.12.2018 по 18.06.2019 за винятком періодів з 04.12.2018 по 04.12.2018; з 19.01.2019 по 03.02.2019; з 24.02.2019 по 06.05.2019; з 10.06.2019 по 16.06.2019 пенсійним органом зараховано до пільгового стажу позивача (ст. 14,пост. 202, підземні, сп.1,р.1,п-р.1,п.а-в, Список № 1), тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню щодо зарахуванню до пільгового стажу позивача періодів з 04.12.2018 по 04.12.2018; з 19.01.2019 по 03.02.2019; з 24.02.2019 по 06.05.2019; з 10.06.2019 по 16.06.2019.
Щодо періоду роботи позивача з 16.03.2020 по 19.01.2023.
Як свідчать записи в трудовій книжці позивача працював в ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» з 16.03.2020 підземним майстром гірничим з повним робочим днем під землею.
Довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній від 12.01.2022 № 8, виданою ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» підтверджується, що у період з 16.03.2020 по теперішній час (станом на час видачі справи 12.01.2022 року) позивач працював повний робочий день у шахті і виконував роботи по видобутку вугілля, професія передбачена Списком № 1, розділ 1 постанови КМУ № 461 від 24.06.2016.
З цього періоду пенсійним органом не зараховано до пільгового стажу позивача період з 31.05.2020 по 01.06.2020 (безкоштовна відпустка), що є протиправними діями відповідача, оскільки зазначений період не перевищує одного місяця в календарному році.
Оскільки весь період з 16.03.2020 по 12.01.2022 за винятком періоду з 31.05.2020 по 01.06.2020 пенсійним органом зараховано до пільгового стажу позивача (ст. 14, пост. 202, підземні, сп.1,р.1,п-р.1,п.а-в), тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню щодо зарахування до пільгового стажу позивача періоду з 31.05.2020 по 01.06.2020.
Щодо вимог позивача про зарахування до пільгового стажу також періоду до 19.01.2023 включно, - вони не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними, пенсійним органом розглядався стаж позивача станом на 12.01.2022 відповідно до записів трудової книжки та наданих уточнюючих довідок.
Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повинен був під час розгляду справи не обмежуватись невмотивованістю рішення пенсійного органу, а оцінити надані докази та перевірити за наявності розрахунку стажу, наданого пенсійним органом, та заперечень позивача проти такого розрахунку, - правильність зарахування тих чи інших періодів до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058.
Щодо доводів апелянта про необхідність зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 суд зазначає наступне.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Право на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України. 
Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.
При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Так, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. 
Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Як свідчать матеріали справи, підставою для відмови позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах зазначена відсутність необхідного пільгового стажу.
Для набуття права на пенсію за віком відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 позивачу необхідно мати пільговий стаж не менш 25 років.
Суд звертає увагу, що рішення пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії позивачу не містить у собі жодної конкретизації щодо не зарахованих (зарахованих) до пільгового стажу позивача періодів роботи, за змістом рішення відсутній аналіз причин зарахування чи відмови у зарахуванні спірних періодів роботи, рішення містить тільки загальний розмір пільгового стажу позивача 24 роки 03 місяці 05 днів, з врахуванням дискреційних повноважень органів пенсійного фонду щодо розрахунку наявності- відсутності пільгового стажу для призначення пенсії, суд вважає передчасними позовні вимоги ОСОБА_1 про призначення йому пенсії.
На підставі викладеного суд приходить до висновку, що для ефективного захисту порушеного права позивача, необхідно зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати до пільгового стажу позивача відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 періоди: з 11.11.1993 по 31.05.1995 (служба в армії), роботи з 01.01.1996 по 19.02.1996, з 04.12.2004 по 05.12.2014, з 10.09.2015 по 14.09.2015, з 02.12.2016 по 16.12.2017, з 04.12.2018 по 04.12.2018; з 19.01.2019 по 03.02.2019; з 24.02.2019 по 06.05.2019; з 10.06.2019 по 16.06.2019, з 31.05.2020 по 01.06.2020 та зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.01.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.
Зазначене обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги представника позивача. 
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.
Здійснюючі апеляційний розгляд справи в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги представника позивача, скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову з прийняттям в цій частині постанови про зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати до пільгового стажу певні періоди та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 19.01.2023.
Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 139 КАС України підлягають стягненню на користь позивача з відповідача ГУ ПФУ в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1610,40 грн.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Верченко Ольги Олександрівни, що діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року у справі № 200/569/23 – задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року у справі № 200/569/23 – скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог.
Прийняти в цій частині постанову, якою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ЄДРПОУ 14099344, адреса: 61022, м. Харків, Майдан Свободи 5, Держпром, під`їзд 3, поверх 2) зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” період з 11.11.1993 року по 31.05.1995 року (служба в армії), періоди роботи з 01.01.1996 року по 19.02.1996 року, з 04.12.2004 року по 05.12.2014 року, з 10.09.2015 року по 14.09.2015 року, з 02.12.2016 року по 16.12.2017 року, з 04.12.2018 року по 04.12.2018 року; з 19.01.2019 року по 03.02.2019 року; з 24.02.2019 року по 06.05.2019 року; з 10.06.2019 року по 16.06.2019 року, з 31.05.2020 року по 01.06.2020 року та зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.01.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ЄДРПОУ 14099344, адреса: 61022, м. Харків, Майдан Свободи 5, Держпром, під`їзд 3, поверх 2) за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати в розмірі 1610,40 грн.
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року у справі № 200/569/23 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 18 травня 2023 року, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст.328 КАС України.
Повне судове рішення складено 18 травня 2023 року.

Головуючий суддя                                                                      І.Д. Компанієць

Судді                                                                                            А.А. Блохін

                                                                                          І.В. Геращенко