ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 р.	Справа № 545/1797/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
              представника позивача: Скабука Ю. М.
           представника відповідача: Холодкової О. С. 
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Енергетичної митниці на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 31.08.2022, головуючий суддя І інстанції: Потетій А.Г., м. Полтава, повний текст складено 31.08.22 року по справі № 545/1797/22
          за позовом            ОСОБА_1  
          до           Енергетичної митниці Держмитслужби                   
          про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Енергетичної митниці Держмитслужби (надалі також - відповідач, Енергетична митниця), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Енергетичної митниці Держмитслужби від 11.05.2022 у справі про порушення митних правил № 0094/90300/21.
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 31 серпня 2022 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову Енергетичної митниці Держмитслужби від 11.05.2022 у справі про порушення митних правил № 0094/90300/21.
Стягнуто за рахунок асигнувань Енергетичної митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 8 496,20 грн, які складаються з суми сплаченого судового збору в сумі 496,20 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги наводить обставини справи, з урахуванням яких зазначає, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, що не було враховане судом першої інстанції під час розгляду справи, оскільки згідно з приписами Митного кодексу України позивач є агентом з митного оформлення ТОВ «Авто Газ Груп» та відповідно до облікової картки учасника ЗЕД (графа 14 МД) є особою, уповноваженою на роботу з митницею і зобов`язаний був подати додаткову декларацію до тимчасової декларації і сплатити митні платежі в термін до 23.10.2021. Крім того, вказує, що судом першої інстанції безпідставно зазначено про те, що 11.05.2022 Енергетична митниця розглянула справу про порушення митних правил без належного повідомлення ОСОБА_1 . Вказує, що судом першої інстанції порушено норми статті 268 КАС України, зокрема щодо прав Енергетичної митниці на участь у розгляді справи як сторони судового процесу (відповідача), оскільки до відповідача не надходило копії позову ОСОБА_1 (що судом не перевірялось), про судові засідання та розгляд справи відповідач не повідомлявся.
Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Також на підтвердження доводів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, представником позивача надано копію постанови Шостого апеляційного адмінстративного суду від 16.05.2023 у справі № 758/12110/22.
Відповідачем через систему "Електронний суд" подано додаткові пояснення у справі, у яких, з посиланням на обставини справи, зазначено, що позивачем сплутані поняття отримувача вантажу (замовника) та декларанта (виконавця), як за митними деклараціями, так і за договором митно-брокерського обслуговування, доводить, що саме у діях ОСОБА_1 наявний склад правопорушення, визначеного ст. 485 Митного кодексу України.
Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову.
Представник позивача у ході апеляційного розгляду справи заперечив обґрунтованість вимог відповідача, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 25.07.2021 до відділу митного оформлення «Київ» митного поста «Центральний» Енергетичної митниці агентом з митного оформлення митного брокера ТОВ «Авто Газ Груп» ОСОБА_1 подано митну декларацію типу «ІМ 40 ТФ», якій присвоєно № UA903020/2021/201460, на товар «газ вуглеводний скраплений паливний для комунально-побутового використання». Вказана митна декларація подана на підставі договору про надання послуг по декларуванню та митному оформленні товарів від 08.04.2021, укладеного між ТОВ «Полтава Газтрейд» в якості «замовника» та ТОВ «Авто Газ Груп» в якості «виконавця». Разом з митною декларацією до митного оформлення подано документи, передбачені статтею 335 Митного кодексу України, а також зовнішньоекономічний договір (купівлі-продажу) від 04.05.2021 № SNE/PG-01, укладений між компанією «Snel Energy Ltd» (Республіка Кіпр) та ТОВ «Полтава Газтрейд», та додаткову угоду від 04.05.2021 № 3 до вказаного контракту. Вартість поставленого товару, відповідно до зазначеного зовнішньоекономічного договору та додаткової угоди, визначається за формулою, тому товар випущено у вільний обіг за тимчасовою митною декларацією, при цьому суми податків розраховано та сплачено відповідно до обумовленої попередньої вартості (575,85 дол. США/т), а саме: додатковий митний збір - 86207,93 грн, акциз - 563822,78 грн, ПДВ - 704725,63 грн.
Вказані обставини сторонами не заперечуються.
10.11.2021 до відділу митного оформлення «Київ» митного поста «Центральний» Енергетичної митниці подано додаткову до тимчасової митну декларацію за № 903020/2021/208562. В додатковій митній декларації розраховано та заявлено до сплати суми податків відповідно до кінцевої вартості згідно з контрактом (610,10 дол. США/т), а саме: додатковий митний збір - 5127,41 грн, ПДВ - 35208,24 грн, загалом - 40 335,65 грн.
Вказану додаткову декларацію митним органом оформлено не було та видано картку відмови.
11.11.2021 позивачем повторно подано додаткову до тимчасової митну декларацію за № 903020/2021/208665, яка оформлена митницею 12.11.2022. За вказаною митною декларацією ТОВ «Полтавагазтрейд» сплачено: додатковий митний збір - 5127,41 грн, ПДВ - 35208,24 грн, разом - 40 335,65 грн.
12.11.2021 Енергетичною митницею складено протокол про порушення митних правил № 0094/90300/21 на агента з митного оформлення ОСОБА_1 за ст. 485 Митного кодексу України.
Як убачається з матеріалів справи, 15.02.2022 ОСОБА_1 отримано лист про виклик до Енергетичної митниці на 11.02.2022 та виклик на розгляд справи на 18.02.2022.
В цей же день (15.02.2022) ОСОБА_1 направлено пояснення по справі та клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю прибуття та несвоєчасним і неналежним повідомленням про розгляд справи.
11.05.2022 Енергетична митниця розглянула справу про порушення митних правил та винесла постанову № 0094/90300/21, якою визнала ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил за ст. 485 Митного кодексу України та застосувала адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 121 006,95 грн.
Не погодившись із винесеною постановою, позивач звернувся до суду із позовом про її скасування.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходячи з того, що позивач не вчинив жодних умисних дій щодо неправомірного звільнення від сплати митних платежів, зменшення їх розміру чи несплати митних платежів у строк, установлений законом, що є обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України, дійшов висновку про відсутність ознаки суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а також зазначив, що позивач не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.
В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ж до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до визначення понять згідно зі ст. 4 Митного кодексу України:
декларант - особа, яка самостійно здійснює декларування або від імені якої здійснюється декларування;
платник податків - особа, на яку відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладено обов`язок зі сплати митних платежів; 
уповноважена особа (представник) - особа, яка на підставі договору або належно оформленого доручення, виданого декларантом, наділена правом вчиняти дії, пов`язані з проведенням митних формальностей, щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта.
Статтею 75 МК України передбачено, що для поміщення товарів у митний режим імпорту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна подати митному органу, що здійснює випуск товарів, документи на такі товари, сплатити митні платежі, якими відповідно до законів України обкладаються товари під час ввезення на митну територію України в режимі імпорту.
За змістом частини 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії (частина 5 статті 255 МК України).
З моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації (частина 8 статті 264 МК України).
Положеннями ст. 293 МК України визначено перелік осіб, на яких покладається обов`язок із сплати митних платежів. Особою, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів, є декларант. Якщо декларування товарів здійснюється особою, уповноваженою на це декларантом, на таку особу покладається обов`язок із сплати митних платежів солідарно з декларантом. Особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, є відповідний платник податків (ч. 1 та ч. 2 ст. 293 МК України). 
Згідно з п. 212.1.3 ст. 212 Податкового кодексу України платниками на додану вартість є будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України.
Стаття 458 МК України передбачає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає у разі, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.
Згідно зі статтею 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.
Стаття 489 МК України визначає обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про порушення митних правил. За вимогами цієї статті посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В той же час за змістом статті 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом. Підставами для скасування чи зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини.
Відповідно до вимог статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.
Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Судом установлено, що між ТОВ «Полтава Газтрейд» (як замовником) та ТОВ «Авто Газ Груп» (як виконавцем) укладено договір про надання послуг по декларуванню та митному оформленню товарів від 08.04.2021, за яким ТОВ «Авто Газ Груп» зобов`язалося надати ТОВ «Полтава Газтрейд» послуги з декларування товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів замовника, що переміщуються через митний кордон України та їх оформленню у митницях України.
Тобто з урахуванням приписів ст. 265 та ст. 266 Митного кодексу України відповідальність за сплату податків у спірних правовідносинах несе декларант - ТОВ «Полтава Газтрейд», або уповноважена на здійснення митного оформлення особа (митний брокер) - ТОВ «Авто Газ Груп».
Відповідно до п. 2.3, розділу 3 Договору про надання послуг по декларуванню та митному оформленню товарів від 08.04.2021 на ТОВ «Полтава Газтрейд» (як замовника) покладено обов`язок із забезпечення сплати митних платежів та відповідальність за доплату митних платежів після випуску товару у вільний обіг.
У поданих до Енергетичної митниці митних деклараціях у графі 14 Декларант/представник заначено ТОВ «Авто Газ Груп» (а.с. 20-34).
Отже, зважаючи на наведене та приписів Митного кодексу України, ОСОБА_1 не є ані декларантом, ані платником податків, ані уповноваженою особою, наділеною правом вчиняти дії, пов`язані з проведенням митних формальностей, у тому числі щодо сплати митних платежів.  
Однак, посилаючись на те, що 11.11.2021 агентом з митного оформлення митного брокера ТОВ «Авто Газ Груп» ОСОБА_1 подано додаткову електронну митну декларацію за № 903020/2021/208665, за якою донараховано 40 335,65 грн та не сплачено у строк до 23.10.2021, митний орган дійшов висновку, що саме в діях ОСОБА_1 (як агента з митного оформлення) убачаються ознаки порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України, з огляду на що виніс оскаржувану постанову. 
Із протоколу про порушення митних правил № 0094/90300/21 від 12.11.2021 убачається, що відповідач зазначає про можливість сплати митних платежів у сумі 40 335,65 грн, оскільки згідно з інформацією, наявною в базі даних АСМО «Інспектор», станом на 23.10.2021 на рахунку Енергетичної митниці «Попередня оплата за митне оформлення» клієнта ТОВ «Полтава Газтрейд» були наявні кошти, які дозволяли (забезпечували) вчасну сплату митних платежів (на початок дня -  7 226 469.86 грн та на кінець дня у - 7 028 169,63 грн).
Проте колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що таке не заслуговує на увагу, оскільки ОСОБА_1 не є особою, уповноваженою на прийняття рішення щодо розпорядження коштами на рахунку Енергетичної митниці «Попередня оплата за митне оформлення» ТОВ «Полтава Газтрейд». Відповідних доказів митним органом до матеріалів справи не надано.
Отже матеріали справи про порушення митних правил не містять належних та допустимих доказів вчинення саме позивачем порушення митних правил, передбачених диспозицією статті 485 МК України при оформленні ввезеного товару.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у справі № 295/4207/17.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що диспозиція ст. 485 МК України вказує на спеціального суб`єкта вказаного адміністративного правопорушення, яким в даному випадку, з урахуванням вимог п. 8 ч. 1 ст. 4 та ч. 8 ст. 264 МК України може бути лише декларант або уповноважена ним особа.
Відтак позивач, за встановлених судом обставин справи та їх правового регулювання, не може вважатись суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, за порушення митних правил, що свідчить про протиправність спірної постанови про притягнення позивача до відповідальності.
Разом з цим, як зазначалось вище, диспозиція статті 485 МК України передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей.
Об`єктивною стороною порушення митних правил за ст. 485 МК України є протиправні дії, спрямовані на заявлення в митній декларації неправдивих відомостей з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру.
Суб`єктивна сторона порушення митних правил за ст. 485 МК України передбачає наявність прямого умислу, тобто винний у скоєнні правопорушення, чітко розумів та усвідомлював обставини і характер своєї діяльності, що спрямована на ухилення від сплати податків чи зменшення їх розміру.
Тобто особа, яка вчинила правопорушення, повинна була діяти умисно, усвідомлено, цілеспрямовано щодо уникнення сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеної в постановах від 06 червня 2018 року у справі № 607/1866/17 та № 607/2391/17, для притягнення до відповідальності за ст. 485 МК України необхідно встановити наявність спеціальної протиправної мети неправомірного звільнення від сплати чи зменшення розміру сплати митних платежів, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини.
Подання додаткової митної декларації 22.10.2021 чи подання додаткової митної декларації 10.11.2021 чи 11.11.2021 не тягне за собою жодних податкових наслідків у вигляді звільнення чи зменшення розміру митних платежів.
Отже подання додаткової митної декларації 11.11.2021 за № 903020/2021/208665 не призвело та не могло жодним чином призвести до звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру.
Статтею 485 МК України, серед інших кваліфікуючих ознак, передбачена направленість діяння на досягнення спеціальної протиправної мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру.
Вказане свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини. Так, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння, передбаченого статтею 485 МК України, обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).
На необхідність доведення умислу та спрямованої мети на ухилення від сплати податків, для кваліфікації порушення митних правил за ст. 485 МК України, неодноразово звертав увагу і Верховний Суд, зокрема у постановах від 13.12.2018 у справі № 759/360/17, від 25.06.2020 у справі № 163/1218/16-а, від 18.06.2020 у справі № 638/10546/16-а, від 11.06.2020 у справі № 564/530/17.
Однак у спірних правовідносинах, неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявності прямого умислу у позивача, судом не встановлено.
Протокол про порушення митних правил № 0094/90300/21 складено 12.11.2021, тобто після митного оформлення та сплати податків в повному обсязі.
При цьому наслідків у вигляді ухилення від сплати податків чи зменшення їх розміру не настало.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Тобто обов`язок доводити правомірність рішення у цій справі покладається на суб`єкт владних повноважень, яким у цій справі є Енергетична митниця.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що в оскаржуваній постанові відсутні докази чи обґрунтування, які саме дії ОСОБА_1 мали спеціальну мету - ухилення від сплати чи зменшення розміру податків.
Окрім того додаткова до тимчасової митна декларація саме митним органом не оформлялась 2 дні, і податки та збори не могли бути сплачені до бюджету.
ОСОБА_1 в період з 20.10.2021 по 05.11.2021 знаходився на самоізоляції та відновленні стану здоров`я після перенесеної короновірусної хвороби, про що ним повідомлено митницю в поясненнях та додано результат тестування на короновірус.
Крім того, як свідчать матеріали справи, лише 08.11.2021 декларант/власник товару (ТОВ «Полтава Газтрейд») направив на адресу митного брокера (ТОВ «Авто Газ Груп») листа з остаточним інвойсом партії товару для подання додаткової митної декларації та повідомив про готовність сплатити податки.
Аналізуючи фактичні обставини справи у сукупності з наведеними вище приписами нормативно-правових актів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ст. 485 МК України, позивач не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, а отже постанова від 11.05.2022 за № 0094/90300/21 підлягає скасуванню.
Статтею 526 МК України врегульовано питання присутності під час розгляду справи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, або її представника. Так, за частинами 1 та 2 цієї статті справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил митним органом цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.
Відповідно до ч. 4 ст. 526 МК України справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.
Як свідчать матеріали справи, 15.02.2022 ОСОБА_1 до митного органу направлено пояснення по справі та клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю прибуття та несвоєчасним і неналежним повідомленням про розгляд справи.
В своїх поясненнях ОСОБА_1 звертав увагу, що податки сплачені в повному обсязі, що жодних дій, спрямованих на ухилення від сплати податків чи зменшення їх розміру ним не вчинено, що відсутній будь-який умисел в його діях, в період з 20.10.2021 по 05.11.2021 знаходився на самоізоляції та відновленні стану здоров`я після перенесеної короновірусної хвороби (результати тестування на COVID-19 додано), що лише 08.11.2022 декларантом, тобто ТОВ «Полтавагазтрейд», прийнято рішення про подання додаткової декларації та сплату податків про що направлено листа на митного брокера - ТОВ «Авто газ Груп».
11.05.2022 Енергетична митниця розглянула справу про порушення митних правил та винесла постанову № 0094/90300/21, якою визнала ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил за ст. 485 Митного кодексу України та застосувала адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 121 006,95 грн.
При цьому пояснення позивача, направлені ОСОБА_1 15.02.2022, митним органом під час розгляду справи не враховано, не наведено жодних аргументів їх неврахування.
Проте наведене не може слугувати окремою підставою для скасування оскаржуваної постанови, зважаючи на те, що судом були поновлені права позивача шляхом з`ясування всіх обставин справи, дослідження та оцінки всіх доказів та пояснень, наданих учасниками справи.
Доводи апеляційної скарги із зазначених вище підстав не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду відповідача із правовою оцінкою обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
Щодо висновку суду першої інстанції про порушення строку накладення адміністративного стягнення, колегія суддів зазначає таке. 
Строки накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил визначено ст. 467 Митного кодексу України, згідно з ч. 1 якої якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються митними органами або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом.
Як убачається з матеріалів справи, протокол про порушення митних правил № 0094/90300/21 Енергетичною митницею складено 12.11.2021.  
Постанова у справі про порушення митних правил № 0094/90300/21 прийнята Енергетичною митницею 11.05.2022, тобто у межах строку накладення адміністративного стягнення, визначеного ст. 467 Митного кодексу України.
Отже висновок суду першої інстанції про порушення строку накладення адміністративного стягнення митним органом є помилковим.
Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 травня 2020 року у справі № 295/4207/17.
Щодо посилання відповідача про те, що судом першої інстанції порушено норми статті 268 КАС України, зокрема щодо прав Енергетичної митниці на участь у розгляді справи як сторони судового процесу (відповідача), оскільки до відповідача не надходило копії позову ОСОБА_1 (що судом не перевірялось), про судові засідання та розгляд справи відповідач не повідомлявся, то такі спростовуються матеріалами справи.
Так, згідно з довідкою про доставку електронного документу відповідач повідомлявся про виклик до суду у судове засідання 06 липня 2022 року (а.с. 65).
Згідно з довідкою про доставку електронного документу відповідач повідомлявся про виклик до суду у судове засідання 11 серпня 2022 року (а.с. 79).
Згідно з довідкою про доставку електронного документу відповідач повідомлявся про виклик до суду у судове засідання 31 серпня 2022 року (а.с. 81).
При цьому, як 06 липня 2022 року, так і 11 серпня 2022 року слухання справи переносилося саме у зв`язку з неявкою відповідача.
15.08.2022 від Енергетичної митниці до суду першої інстанції надійшло клопотання відповідача про перенесення розгляду справи, проте з часу відкриття провадження у справі ухвалою від 15 червня 2022 року відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу та відповідних доказів на підтвердження своєї позиції у справі не скористався.
Розподіл судових витрат здійснено судом першої інстанції в порядку ст. 139 КАС України та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Енергетичної митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 8 496,20 грн, які складаються з суми сплаченого судового збору в сумі 496,20 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн.
В цій частині рішення суду першої інстанції ані позивачем, ані відповідачем не оскаржується.
Доводів щодо незгоди з висновками суду першої інстанції в цій частині в апеляційній скарзі відповідачем не наведено.
Отже в цій частині правильність висновків суду першої інстанції не може бути перевірена судом апеляційної інстанції, зважаючи на вимоги частини другої ст. 308 КАС України щодо можливого виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд апеляційної інстанції також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).
Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи відповідача, оскільки судом досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.
Посилання позивача на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2023 у справі № 758/12110/22 не може бути враховане колегією суддів, оскільки в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не у рішеннях (постановах) судів першої (апеляційної) інстанції. 
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи приписи статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат у суді апеляційної інстанції не вирішується.
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Енергетичної митниці  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 31.08.2022 по справі № 545/1797/22  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк