УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/6021/22 Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А.В. 
Категорія 70 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
за участі секретаря судового засідання Руденко Ю.В.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі 
цивільну справу №285/6021/22 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Новоград-Волинської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через представника ОСОБА_3 ,
на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 січня 2023 року
та на додаткове рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 січня 2023 року, які ухвалені під головуванням судді Помогаєва А.В в м.Звягель
в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 через адвоката Джугана Максима Валерійовича звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просила: визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із нею; стягнути на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення сином повноліття; стягнути аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, до досягнення сином ОСОБА_5 трьох років, але не менше прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 19 листопада 2021 року між сторонами зареєстрований шлюб. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 . Із серпня 2022 року сторони проживають окремо, оскільки подружнє життя не склалося та фактично припинене. Із часу фактичного припинення спільного проживання ОСОБА_2 не надає матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина та на її утримання, хоча можливість має. Крім того, відповідач чинить на неї психологічний тиск із приводу місця проживання малолітнього сина ОСОБА_5 . Зазначає, що вона проживає з малолітнім сином у будинку, який належить її батькам на праві приватної власності, дитина має окрему кімнату для проживання, іграшки, місце для розваг та забезпечений всім необхідним, у тому числі одягом та продуктами харчування, а також турботою та піклуванням матері, бабусі та дідуся. Її батьки, як власники будинку, бажають, щоб їх онук проживав у їхньому будинку. Її батьки допомагають їй утримувати дитину. Наразі вона не працює та знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку. Доходів від використання майна не отримує. Інші доходи не забезпечують прожиткового мінімуму, встановленого законом, а тому наявні передбачені законодавством України підстави для присудження судом аліментів. Також відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на її утримання, як дружини, яка здійснює догляд за дитиною, хоча є працездатним, щомісяця отримує заробітну плату та стан здоров`я дозволяє йому нести аліментні зобов`язання. 

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 січня 2023 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви 09 листопада 2022 року і до досягнення сином повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі заяви 09 листопада 2022 року і до досягнення сином ОСОБА_5 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визначено місцем проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання судового збору.

Додатковим рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 січня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 1 500 грн. У стягненні решти суми витрат на правничу допомогу відмовлено.

Не погодившись із рішеннями суду першої інстанції та додатковим рішення суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 через адвоката Джугана М.В. подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення і додаткове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь: аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення сином ОСОБА_5 трьох років, але не менше прожиткового мінімуму для працездатних осіб; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 540 грн. 
Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що присуджуючи аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , суд першої інстанції не навів мотивів, із яких він виходив, коли не врахував, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Присуджуючи аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку, суд не здійснив прив`язки до прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як зазначалося у позовній заяві. Посилається на те, що під час судового розгляду відповідач пояснив, що до січня місяця 2023 року працював офіційно та отримував дохід в розмірі 12 000 грн. Окрім того, матеріалами справи підтверджено, що їй надавалася правнича допомога адвокатом Джуганом М.В. Доказами підтверджено надання адвокатом послуг при розгляді справи в суді першої інстанції. Надані адвокатом послуги відповідали критеріям дійсності, необхідності та розумності їх розміру. Відповідач не довів неспівмірності витрат на правничу допомогу, не навів власного розрахунку, з якого можна було б встановити, що обсяг виконаних адвокатом робіт не відповідає їх вартості.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить встановити аліменти в стабільній загальній сумі не більше ніж 2 022,56 грн. на двох. Посилається на те, що не отримував доходу в розмірі 12 000 грн та такого в суді першої інстанції не говорив. На підтвердження отриманих доходів надає довідку про доходи за минулий рік. Також наголошує на тому, що позивач із вересня по грудень 2022 року перебувала за кордоном, де неофіційно працювала, а тому переконаний у тому, що ОСОБА_1 має кошти на себе та адвоката. 

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_1 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити, рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини від доходу батька дитини, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а на утримання позивача – аліменти у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача до досягнення сином ОСОБА_5 трирічного віку, але не менше прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Також просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 540 грн. 

Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином завчасно, оскільки у матеріалах справи є відомості про вручення 01 березня 2023 року останньому судової повістки з викликом на 29 березня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням, яке долучене до матеріалів справи. Клопотання про відкладення розгляду справи не спрямовував та про причину неявки суд не повідомив. У разі неповідомлення про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Рішення суду першої інстанції в частині визначення місяця проживання малолітнього сина ОСОБА_5 не оскаржується у апеляційному порядку, а тому, виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, колегія суддів апеляційного суду не перевіряє законність та обґрунтованість основного рішення суду першої інстанції в частині визначення місяця проживання дитини.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в оскарженій частині та додаткового рішення відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. 

Відповідно до положень частин першої та другої ст.27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 

Згідно з частиною другою ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 

Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (зі змісту частини другої ст.141 СК України). 

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, разом із яким проживає дитина (частина третя ст.181 СК України). 

Частина перша ст.182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 

Згідно з частиною другою ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. 

Із матеріалів справи вбачається, що 19 листопада 2021 року між сторонами укладений шлюб (а.с.21). У період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 в подружжя народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1  від 13 квітня 2022 року (а.с.22). Сторони останнім часом проживають окремо та цього факту не заперечують. Син ОСОБА_5 проживає із матір`ю, тобто позивачем. Рішенням суду визначено місце проживання дитини із позивачем. Відповідач погодився із рішення суду першої інстанції та апеляційної скарги на нього, у тому числі в частині визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_5 із матір`ю, не подавав. 

За положеннями частин першої та другої ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. 

Сторони добровільно порозумітися щодо розміру допомоги відповідача не можуть. За таких обставин, суду належить визначати щомісячний розмір коштів, який слід сплачувати відповідачу на утримання сина ОСОБА_5  та на утримання матері дитини, яка ще не досягла віку трьох років. 

Прохання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу про встановлення аліментів у стабільній загальній сумі не більше ніж 2 022 грн. на двох суперечить положенням частини третьої ст.181 СК України, яка передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом із яким проживає дитина. Як вже зазначалося вище, малолітній син ОСОБА_5 проживає із матір`ю, а тому право обрати спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, належить позивачу. ОСОБА_1 у позовній заяві просить присудити аліменти не у твердій грошовій сумі, а у частці від доходу батька дитини. 

Стягуючи із відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі частини від доходу батька дитини, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції виходив із того, що вимога про стягнення аліментів у розмірі, що становить не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не ґрунтується на законі та стороною позивача не надано доказів, на підставі яких суд міг би з`ясувати розмір доходів відповідача, який у судовому засіданні послався на відсутність роботи та будь-яких доходів на теперішній час.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відсутність у батька можливості надавати дитині допомогу на утримання не включений до переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів на утримання дитини. Отже, ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. 

Представник позивача в апеляційній скарзі посилається на те, що ним доведена можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_5 до його повноліття у розмірі 1/4 частини від доходу батька дитини, але не менше ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та матері дитини до досягнення сином трьох років у розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Свої доводи представник позивача обґрунтував тим, що під час судового розгляду відповідач особисто підтвердив, що до січня місяця 2023 року працював офіційно та отримував дохід у розмірі 12 000 грн. 

Під час апеляційного перегляду твердження представника позивача щодо доходів відповідача не знайшли свого підтвердження. Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми виплачених доходів на утримання податків станом на 20 лютого 2023 року ОСОБА_2 у період із липня по грудень 2022 року мав щомісячний дохід у межах від 6 235,04 грн до 6 700 грн (заробітна плата).

Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року). 

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. 

Згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено у 2023 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2 272 гривні. 

Суд першої інстанції стягнув з відповідача аліменти на утримання дитини у мінімальному розмірі, визначеному частиною другою ст.182 СК України, яка передбачає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 

Проте, визначаючи розмір аліментів на утримання дітей, слід враховувати загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також ціни, які постійно зростають на товари та послуги, що тягне здороження життя. 

Саме на батьків покладається забезпечення таких умов дітям до досягнення ними віку вісімнадцяти років. Син ОСОБА_5  проживає з матір`ю, тобто основний тягар утримання припадає на неї. Відповідач є працездатною особою та доказів того, що останній не може працювати за станом здоров`я, суду не надано. Крім того, відповідач має дохід, що не було з`ясовано та залишилося поза увагою суду першої інстанції. Доказів того, що відповідач припинив трудові відносини із ФОП ОСОБА_6 матеріали справи не містять, а тому наразі може сплачувати мінімальний рекомендований розмір аліментів на малолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки заробіток батька дитини достатній, що буде відповідати найвищим інтересам дитини та не суперечить положенням абзацу третього частини другої ст.182 СК України. Так, навіть при щомісячному заробітку 6 235 грн. сплачувати на утримання сина ОСОБА_5 щомісяця 2 272 грн. цілком прийнятно та надмірного тягаря для відповідача створювати не буде, враховуючи, що відповідач перебуває у молодому віці, його послуги на ринку праці користуються попитом, а доказів того, що стан здоров`я перешкоджає відповідачу працювати матеріали справи не містять (а.с.145). Отже, у даному випадку мінімальний рекомендований розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_5 може бути присуджений судом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідно до положень ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає скасуванню та ухвалює в цій частині нове рішення, яким стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення 09 листопада 2022 року позову і до досягнення сином повноліття. 

Відповідно до частини другої ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. 

Право на своє утримання від відповідача ОСОБА_1 має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що ОСОБА_2 може надавати матеріальну допомогу, що відповідає положенням частини четвертої ст.84 СК України. Отже, подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини, а залежать лише від спроможності чоловіка надавати матеріальну допомогу. За таких обставин посилання у відзиві на апеляційну скаргу на те, що позивач працювала за кордоном правового значення для розгляду даного спору не має.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів на утримання позивача до досягнення сином ОСОБА_5  віку трьох років, виходив із того, що дитина проживає із матір`ю, платник аліментів знаходиться у працездатному віці, відсутні дані про незадовільний стан здоров`я відповідач. 

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь  ОСОБА_1 до досягнення сином трьох років у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно.

На думку апеляційного суду, з урахуванням доходів відповідача, саме такий розмір аліментів на користь дружини відповідатиме засадам розумності та справедливості, що не призведе до надмірного тягаря для відповідача, оскільки 1/8 частина від заробітку 6 235 грн. становить 780 грн. Якщо підсумувати аліменти на дружину із аліментами на дитину, то загальний розмір аліментів не перевищує 50% від заробітку відповідача, а тому основне рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що розмір аліментів на дружину до досягнення дитиною віку трьох років не повинен бути меншим ніж прожитковий мінімум для працездатних осіб, який наразі становить 2 684 грн, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, яке передбачає застереження щодо присудження аліментів на неповнолітніх дітей (мінімальний гарантований розмір, мінімальний рекомендований розмір) та не може бути поширене на аліменти, які присуджуються у порядку ст.84 СК України. Окрім того, матеріальне становище свідчить про те, що допомогу дружині на її утримання у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідач матеріально надавати не спроможний.

Доводи апеляційної скарги стосовно додаткового рішення, яким на користь позивача частково стягнуті витрати на правничу допомогу, висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Відповідно до частини четвертої ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:  1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) ; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);  3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;  4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 

Відповідно до п.2 частини третьої ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Колегія суддів дослідила наявні в матеріалах справи: копію договору про надання правової допомоги від 15 вересня 2022 року, укладеного між адвокатом Джуганом М.В. та ОСОБА_1  (а.с.73,74); копію акта приймання-передачі послуг, згідно з яким адвокатом надані послуги на загальну суму 5 540 грн (а.с.74 на звороті - 75). 

Суд першої інстанції, стягуючи правничу допомогу у сумі 1 500 грн, обґрунтована виходив із того, що судова практика у справі даної категорії справи є поширеною, її вивчення, аналіз обставин справи та складання процесуальних документів, за наявності звичайної професійної підготовки в галузі права, не вимагає витрачання значного часу та зусиль адвоката. Також суд першої інстанції врахував фактично надані послуги адвоката зі складання позовної заяви, заяви про участь у судому засіданні в режимі відеоконференції та представництво в одному судовому засіданні в режимі відеоконференції, часткове задоволення позову. Отже додаткове рішення суду першої інстанції залишається без змін. 

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_3 , задовольнити частково.
Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 січня 2023 року в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову – 09 листопада 2022 року і до досягнення сином повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів на утримання дружини залишити без змін.
Додаткове рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: