П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
06 квітня 2023 року                                                                                       м. Київ
                                                                                                     
 Справа №752/3905/22
                                                                                 Апеляційне провадження №22-ц/824/2770/2023
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                 судді-доповідача:                 Соколової В.В.
суддів:                                   Нежури В.А., Поліщук Н.В.
за участю секретаря             Федорчук Я.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Чередніченко Н.П. 02 грудня 2022 року та на додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 грудня 2022 року, дата складення повного тексту рішень не зазначена, та за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»  на  додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 грудня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання незаконним та скасування наказу,
 
В С Т А Н О В И В
 
У квітні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ В.о. Голови правління Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» № 1-д від 20 січня 2022 року «Про притягнення до відповідальності» та рішення Наглядової ради Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» від 20 січня 2022 року щодо оголошення позивачу догани. 
Позовну заяву обґрунтовував тим, що з квітня 2020 року позивач працює на посаді директора Департаменту з комплаєнс-контролю АТ «Державний експортно-імпортний банк України».
17 грудня 2021 року Наглядова рада АТ «Державний експортно-імпортний банк України» прийняла рішення про проведення службового розслідування щодо можливого недотримання працівниками Департаменту комплаєнс-контролю процедури системи управління ризиками і контролю за дотриманням норм (комплаєнс) АТ «Державний експортно-імпортний банк України» (протокол засідання № 29 від 16-17 грудня 2021 року).
29 грудня 2021 року призначена відповідачем комісія зі службового розслідування склала акт за результатами службового розслідування.
20 січня 2022 року Наглядова рада АТ «Державний експортно-імпортний банк України», розглянувши даний акт на своєму засіданні, вирішила оголосити позивачу ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани. В цей же день, на виконання рішення Наглядової ради АТ «Державний експортно-імпортний банк України» В.о. Голови Правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» видав наказ №1-д від 20 січня 2022 року «Про притягнення до відповідальності», відповідно до якого позивачу було оголошено догану.
Позивач вважає зазначений наказ та рішення Наглядової ради незаконними та такими, що підлягають скасуванню, посилаючись на те, що всупереч ст.ст. 147-149 КЗпП України відповідач провів службове розслідування щодо перевірки обов`язків, які не передбачені посадовою інструкцією позивача.
Крім того, позивач вважає, що процедура проведення службового розслідування була порушена, оскільки, йому відмовили у наданні пояснень щодо розслідуваних обставин та не відобразили у матеріалах службового розслідування його відповіді на питання, він був позбавлений можливості ознайомитися з матеріалами службового розслідування та актом складеним за його результатами, усні пояснення позивача, надані профільним комітетам Наглядової ради, були залишені без уваги. До того ж, позивача не ознайомили з наказом, яким до нього застосували дисциплінарне стягнення.
Також позивач наголошує, що обставини щодо яких відповідач провів службове розслідування вже були предметом попереднього службового розслідування, за результатами якого був складений акт про відсутність в діях позивача ознак дисциплінарного проступку.
З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що дисциплінарне стягнення на позивача було накладено безпідставно, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом.
 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 грудня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання незаконним та скасування наказу - відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що в діях позивача наявний склад дисциплінарного проступку. Вказане зафіксовано в акті за результатами службового розслідування, проведеного на виконання службового розпорядження від 20 грудня 2021 року № 216. Бездіяльність позивача щодо впровадження та контролю системи фінансового моніторингу банку й перевірки фінансових операцій певних компаній. Така бездіяльність є винною, оскільки позивач, усвідомлюючи комплаєнс-ризики, умисно не зупинив проведення банком ризикових фінансових операцій цих компаній. Між вказаною бездіяльністю та порушенням посадових обов`язків наявний причинно-наслідковий зв`язок, оскільки позивач повинен був контролювати функціонування системи фінансового моніторингу. 
Суд погодився з твердженням відповідача, що проступок позивача мав триваючий характер, оскільки неналежне виконання позивачем покладених на нього обов`язків тривало до моменту виявлення та було зафіксовано в акті за результатами службового розслідування, затвердженого В.о. Голови правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» 29 грудня 2021 року.
Оскільки, дисциплінарне стягнення у вигляді догани було оформлено рішенням Наглядової ради АТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 20 січня 2022 року та виданим на його виконання наказом В.о. Голови Правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» № 1-д від 20 січня 2022 року «Про притягнення до відповідальності», суд прийшов до висновку про дотримання відповідачем строків для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, встановлених ст. 148 КЗпП України /т.3 а.с.42-54/.
 
Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 грудня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» судові витрати на правничу допомогу в сумі 30000, 00 грн. В іншій частині вимог заяви відмовлено.
Дане рішення суду мотивовано тим, що витрати в розмірі 426060,93 грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечать принципу розподілу таких витрат, оскільки, перевіряючи опис виконаних робіт наданий представником відповідача та матеріали справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи та участю адвоката в судових засіданнях. Суд вважав, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесену відповідачем в рамках розгляду даного спору до 30000,00 грн /т.3 а.с.114-117/.
 
Не погодився із вказаними судовими рішеннями позивач ОСОБА_1 , його представником подано апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення як такого, що не відповідає нормам матеріального права, а також фактичним обставинам справи.  
В апеляційній скарзі на рішення суду, з урахуванням її доповнень, позивач вказує на те, що суд першої інстанції не встановив обставин які мають значення для справи, не правильно їх оцінив. Зазначає про те, що в оскаржуваному наказі не вказано мотивів застосування дисциплінарного стягнення, а наведено лише загальне посилання та відсутня конкретизація в чому саме полягає порушення посадових обов`язків та які саме вимоги порушені, а тому цей наказ є незаконним та підлягає скасуванню. Посилання суду першої інстанції на Акт за результатами службового розслідування також є необґрунтованим, оскільки у його «Висновках» відсутні посилання на матеріали чи документи, які підтверджували б наявність в діях позивача ознак для застосування дисциплінарного стягнення та лише в загальному вигляді вказано про порушення внутрішніх положень та актів банку. При цьому даний акт є нічим іншим як вираженням суб`єктивної думки осіб, що його склали. Звертає увагу на те, що він не був працівником відповідальним за проведення фінансового моніторингу у банку, його функції як директора департаменту носили виключно адміністративний характер. Також вказує на те, що обов`язок доведення фактів вчинення працівником дисциплінарного проступку покладається саме на роботодавця, а ним не було доведено вчинення дисциплінарного проступку позивачем. Крім цього позивач наголошує про пропуск строку застосування дисциплінарного стягнення, оскільки виявлення обставин, що становить проступок, відбулось в листопаді 2011 року, тоді був складений акт, а отже повторне проведення службового розслідування і притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбулось з порушенням встановленого КЗпП України місячного строку. 
На підставі викладеного, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги /т.3 а.с.123-29,143-147/.
В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду позивач зазначає, що відповідачем не було додержано встановленої ЦПК України процедури надання документів щодо витрат на правничу допомогу, а саме було порушено п`ятиденний строк їх подання після закінчення судового засідання. Визначені витрати на правову допомогу є неспівмірними з обсягом робіт, здійсненими адвокатом, договором не встановлено ставки за виконану роботу, а зобов`язання про вартість послуг виражено в іноземній валюті, що є безпідставним. 
На підставі викладеного просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви відповідача про компенсацію понесених ним судових витрат /т.3 а.с.151-155/.
 
Відповідачем АТ «Державний експортно-імпортний банк України» подано відзив на апеляційну скаргу позивача на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 грудня 2022 року, в якому вказується на безпідставність доводів позивача, законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції. Зокрема, відповідач наголошує на тому, що позивач не виконав обов`язки, які передбачені його посадовою інструкцією, за що до нього було застосовано дисциплінарне стягнення з додержанням порядку встановленого трудовим законодавством. Твердження позивача про начебто покладення на нього лише адміністративних функцій управління Департаментом та відсутність повноважень щодо фінансового контролю спростовуються визначенням його обов`язків у Посадовій інструкції.
Щодо строків притягнення до дисциплінарної відповідальності вказують на те, що мало місце триваюче правопорушення, яке тривало до дня його виявлення, а саме до затвердження акту 29 грудня 2021 року.
На підставі викладеного просять апеляційну скаргу позивача на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 грудня 2022 року залишити без задоволення, а рішення - залишити без змін /т.4 а.с.1-11/.
 
Відповідачем АТ «Державний експортно-імпортний банк України» подано також відзив на апеляційну скаргу позивача на додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 грудня 2022 року, в якому вказується на безпідставність доводів позивача, звертається увага на те, що ними додержавні всі вимоги процесуального законну щодо подання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, до судових дебатів здійснено заяву про подання доказів понесених витрат після судового засідання, і вчинення цих дій.  Зважаючи на складність справи та реальні репутаційні та фінансові ризики для відповідача при вирішенні цієї справи вважають що заявлений ними розмір судових витрат був обґрунтованим. А тому просять апеляційну скаргу позивача на додаткове рішення суду першої інстанції залишити без задоволення, а подану ними апеляційну скаргу на це рішення задовольнити в повному обсязі /т.3 а.с.22-226/.
 
Відповідачем АТ «Державний експортно-імпортний банк України» подана апеляційна скарга на додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 грудня 2022 року. Сторона відповідача вказує на те, що поза увагою суду першої інстанції залишено відповідність передумов укладення договору про надання правової допомоги із такою сумою гонорару, зважаючи на складність справи та реальні репутаційні та фінансові ризики для відповідача при вирішенні цієї справи. А отже розмір заявлених до компенсації витрат відповідач вважає обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, враховуючи значення справи для сторін. Сплачені суми витрат на правничу допомогу були неминучими, вимушеними  та виправданими, зважаючи на високі ризики для державного банку при вирішенні спору. З опису виконаних робіт вбачається, що адвокатом було витрачено 76 годин часу, вартість 1 години визначена 5606,064 грн, що відповідає ринку юридичних послуг адвоката, зважаючи на досвід і кваліфікацію. Критерій співмірності застосований судом першої інстанції вважають таким, що повинен ґрунтуватись на більш чітких критеріях, ніж зазначено судом.
На підставі викладеного просять додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 грудня 2022 року в частині відмови в компенсації витрат на правничу допомогу в сумі 396060 грн - скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким заяву відповідача про компенсацію судових витрат задовольнити в повному обсязі /т.3 а.с.166-178/.
Позивач у  відзиві на апеляційну скаргу відповідача, вказує на безпідставність його доводів, наголошує на тому, що принцип розумності та співмірності  застосований судом обґрунтовано, що відповідач умисно ускладнює можливість захисту прав позивачем. Також позивач вказує на те, що Банк має свій юридичний департамент, який може захищати інтереси Банку, а тому вважає відсутніми підстави для звернення банку до даного адвокатського об`єднання і здійснення йому оплати в іноземній валюті. Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення /т.3 а.с.210-216/.  
 
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Кошарський О.В. підтримали доводи обох апеляційних скарг, просили про скасування рішення та додаткового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог. Щодо задоволення апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення, просили залишити її без задоволення.
Представник відповідача Галич І.Л. заперечувала проти доводів обох апеляційних скарг позивача, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін. Також представник відповідача просила задовольнити їх апеляційну скаргу на додаткове рішення. 
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи всіх апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень, колегія суддів виходить з такого.
 
По суті позовних вимог судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
  
Згідно з трудовим договором від 23 квітня 2023 року, укладеним між позивачем та відповідачем, позивач вступив на посаду директора Банку на підставі рішення Наглядової ради Банку від 26 березня 2020 року (протокол № 15 засідання наглядової ради від 26-27 березня 2020 року) з 06 квітня 2020 року. Посадові обов`язки позивача, як працівника на посаді директора Департаменту з комплаєнс-контролю Банку визначаються посадовою інструкцією директора Департаменту з комплаєнс-контролю Банку, внутрішніми документами Банку, цим договором та чинним законодавством України. У п.2.1. договору вказано, що позивач, як працівник зобов`язаний виконувати свої посадової обов`язки у відповідності з посадовою інструкцією директора Департаменту з комплаєнс-контролю Банку, у тому числі правилами трудового розпорядку Банку, рішеннями уповноважених органів управління Банку. Цим договором та чинним законодавством України. Пунктом 2.2. договору визначено, що працівник повинен діяти в інтересах Банку, сумлінно виконувати посадові обов`язки, та уникати конфлікту інтересів та неухильно дотримуватись внутрішніх політик та документів Банку щодо запобігання конфлікту інтересів та його врегулювання. Строк дії договору визначений до моменту припинення за взаємною згодою сторін або в інших випадках, передбачених законодавством /т.1 а.с.12-17/.   
Посадовою інструкцією визначено, що основним завданням та обов`язками директора Департаменту з комплаєнс-контролю банку є:  
u     забезпечення ефективної роботи Департаменту з комплаєнс-контролю Банку, що виконує, зокрема, функції: 
§ здійснює контроль за функціонуванням системи управління ризиками в частині забезпечення контролю за своєчасним виявленням, вимірюванням, моніторингом, звітуванням та наданням рекомендацій щодо пом`якшення комплаєнс-ризику; 
§ забезпечує впровадження у банку методів внутрішнього контролю відповідно до міжнародних стандартів та кращих практик, включаючи питання, пов`язані з каталогізацією контрольних процедур, оптимізацією та автоматизацією процесів, оптимізацією ресурсів, що використовується банком задля досягнення цілей внутрішнього контролю;
§ забезпечує організацію контролю за впровадженням необхідних контрольних процедур, що забезпечують ефективне функціонування систем внутрішнього контролю у банку ;  
§ забезпечує належну організацію належну організацію внутрішньобанківської системи запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та проведення первинного фінансового моніторингу;
§ розробляє та здійснює заходи з належної перевірки клієнтів з метою розуміння суті діяльності клієнта, мети та очікуваного характеру ділових відносин з ним; 
§ забезпечує своєчасне вивчення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та належний інформаційний обмін зі спеціально уповноваженим органом (п.2.1.); 
u     забезпечує вжиття департаментом всіх можливих заходів з метою запобігання прийняттю рішень, що наражають банк на значний комплаєнс-ризик та здійснює належне інформування керівників банку (п.2.3. посадової інструкції);
u     координує діяльність підрозділу з питань  запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, здійснює постійний контроль відповідності працівника, відповідального за проведення  фінансового моніторингу
u     забезпечує контроль за дотриманням працівниками Департаменту з комплаєнс-контролю процедур з питань управління операційними ризиками, а також своєчасне виявлення та інформування Департаменту з ризик-менеджменту щодо операційних ризиків/подій операційного ризику. 
У п.4 посадової інструкції визначено, що позивач, як директора Департаменту з комплаєнс-контролю банку, несе встановлену цією Посадовою інструкцією відповідальність, зокрема,  за невиконання або неналежне виконання покладених на нього посадових обов`язків і може бути притягнутий до дисциплінарної або іншої відповідальності відповідно до вимог чинного законодавства України. /т.1 а.с.19-20/
Відповідно до п. 1.3. Положення Департамент з комплаєнс-контролю банку очолює головний комплаєнс-менеджер - директор Департаменту з комплаєнс-контролю, який спрямовує, координує та контролює діяльність Департаменту.
Профільним структурним підрозділом банку, який відповідає за забезпечення контролю за комплаєнс-ризиком, що виникає у взаємовідносинах банку з клієнтами та контрагентами, з метою запобігання участі та/або використання банку в незаконних операціях є Департамент з комплаєнс-контролю банку (п. 2.4. Положення про Департамент з комплаєнс-контролю АТ «Державний експортно-імпортний банк України»).
Основні функції Департаменту з комплаєнс-контролю банку, керівником якого є позивач, передбачають: вжиття заходів стосовно належної перевірки клієнтів та їх фінансової діяльності, проведення посилених заходів з належної перевірки клієнтів, у тому числі з урахуванням ризик-орієнтованого підходу та здійснення перевірки справ з юридичного оформлення рахунків клієнтів з метою контролю за процедурами, процесами забезпечення відповідності діяльності банку вимогам чинного законодавства України, в т.ч. з питань фінансового моніторингу (п. 2.23 Положення); аналіз документів у випадках виявлення ризикових фінансових операцій або наявності індикатора (-ів) ризикової фінансової операції (установлених НБУ ознак чи сукупності ознак фінансових операцій, учасників фінансових операцій та їх намірів/ дій, що дають змогу виявляти ризикові фінансові операції), вивчення фінансової діяльності клієнтів, які здійснюють зовнішньоекономічну діяльність та/або операції з купівлі/перерахування іноземної валюти, а також діяльності їх контрагентів з метою виявлення ризикових фінансових операцій (п. 2.25 Положення).
Процедура проведення службового розслідування в АТ «Укрексімбанк» (скорочена назва АТ «Державний експортно-імпортний банк України») визначена Порядком проведення службового розслідування в системі АТ «Укрексімбанк», затвердженого наказом АТ «Укрексімбанк» від 26 лютого 2010 року № 102. Так, відповідно до п.2.1. цього порядку службове розслідування може бути призначено та проведено на підставі фактів невиконання або неналежного виконання працівниками банку вимог чинного законодавства, наказів чи інших розпорядчих документів, перевищення своїх повноважень, порушення трудової дисципліни. Службове розслідування проводиться на підставі службового розпорядження по банку комісією. Службове розслідування має встановити: обставини (час і місце) і наслідки події (порушення), з приводу якої було призначено службове розслідування; осіб винних у порушенні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу для їх спричинення; наявність зв`язку між неправомірними діями (бездіяльністю) особи (осіб), з приводу якої було призначене службове розслідування, та його наслідками; причини порушення та умови, що йому сприяли; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов`язків, які були порушені; причетність до порушень інших осіб, які своєю дією чи бездіяльністю сприяли їх порушенню; ступінь провини кожної з осіб, причетних до порушення /т.1 а.с.101-106/.
На підставі службової записки Директора Департаменту банківської безпеки АТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 19 серпня 2021 року було проведено попереднє службове розслідування, результати якого були оформлені актом від 25 листопада 2021 року. В його висновках було вказано на те, що основною причиною допущення діяльності груп компаній в Банку є неякісний наліз з боку Департаменту комплаєнс-контролю інформації щодо компаній при встановленні ділових відносин, зокрема, не відмічено, що компанії мають явні ознаки компаній-оболонок, що в свою чергу мало б присвоїти цим компаніям «неприйнятно високий ризик» клієнта, і Банк мав би відмовити таким клієнтам в обслуговуванні. В подальшому відмічено низький рівень контролю фінансових операцій з боку Департаменту комплаєнс-контролю відносно груп компаній, що проявляється у відсутності проведення моніторингу операцій цих компаній з явними ознаками фіктивності та не застосовувані права Банку щодо зупинення проведення фінансових операцій. Вказаний акт не був затверджений, у зв`язку з встановленими порушеннями процедури його проведення /т.2 а.с.9-54/.
На підставі службової записки Директора Департаменту банківської безпеки АТ «Державний експортно-імпортний банк України» № 0022800/21 - 6267 від 16 грудня 2021 року, рішенням Наглядової ради АТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 16-17 грудня 2021 року та виданим на його підставі розпорядженням В.о. Голови Правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» № 216-р від 20 грудня 2021 року було призначено службове розслідування щодо можливого недодержання працівниками Департаменту з комплаєнс-контролю процедури управління ризиками та контролю за дотриманням норм (комплаєнс) банку під час здійснення контролю за діяльністю компаній, пов`язаних з громадянином ОСОБА_3 , під час визначення ризиків ділових відносин, викладених в алгоритмі проведення оцінки ризиків ділових відносин (фінансових операцій без встановлення ділових відносин) з клієнтами банку /т.2 а.с.61-71, т.1 а.с.23/.
Як вбачається із розпорядження В.о. Голови Правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» № 216-р від 20 грудня 2021 року метою призначеного службового розслідування була перевірка можливого недодержання працівниками  Департаменту з комплаєнс-контролю банку процедури системи управління ризиками та контролю за дотриманням норм (компаєнс) Банку під час  здійснення контролю за діяльністю компаній, пов`язаних з громадянином ОСОБА_3 , під час визначення ризиків ділових відносин, викладених а алгоритмі (моделі) проведення оцінки ризиків ділових відносин (фінансових операцій без встановлення ділових відносин) з клієнтами АТ «Укрексімбанк» та критеріїв ризику /т.2.а.с.68-69/.
В ході службового розслідування ОСОБА_1 були надані пояснення у формі відповідей на запитання комісії, але вказано про необхідність продовження 23 грудня 2021 року /т.2 а.с.122-136/. 23 грудня 2021 року ОСОБА_1 були подані «Роз`яснення» щодо обставин, які становили предмет службового розслідування /т.2 а.с.182-186/. Із змісту наданих ОСОБА_1 пояснень вбачається, що ним не визнаються обставини порушення ним внутрішніх актів Банку та чинного законодавства України. 
Згідно з протоколами від  17,18,19, 20 січня 2022 року позивачу та його представнику були надані для ознайомлення матеріали службового розслідування. /т.2 а.с.226-233/.  
20 січня 2022 року, ОСОБА_1 відмовився надавати письмові пояснення щодо проведеного службового розслідування та його результатів, про що було складено відповідний акт про відмову /т.2 а.с.234/.
В результаті проведеного службового розслідування був складений Акт, який був затверджений в.о. Голови правління АТ «Украексімбанк» 29 грудня 2021 року /т.2 а.с.188-225/. Зокрема, комісія встановила, що незважаючи на конкретні факти з посиланням на наявність ухвал суду щодо ризиковості встановлення ділових відносин між Банком та певними компаніями, відкриття розрахункових рахунків було погоджено Департаментом комплаєнс-контролю без спростування наявної інформації (стор. 12 акту). Виключення Департаменту банківської безпеки з процесу (алгоритму) погодження встановлення/продовження ділових відносин фактично призвело до зосередження на одному структурному підрозділі (Департаменту комплаєнс-контролю), у повноваження якого не входить перевірка ділової репутації клієнтів, відкриття рахунків клієнтам Банку фактично без проведення ділової репутації клієнтів, що зумовило в подальшому здійснення неконрольованих фінансових операцій клієнтами, ділова репутація яких була з самого початку ділових відносин негативною (стор.14 акту). Комісією виявлені ознаки фіктивності ряду компаній та підозрілі операції цих компаній, встановлено що Департаментом комплаєнс-контролю не вжито заходів щодо закриття таких рахунків. Також вказано про надходження запитів НБУ та СБУ щодо перевірки цих обставин (стор 17-33). Крім того комісією вказано на замовлення та придбання Департаментом комплаєнс-контролю програмного забезпечення ISSPA in Fn, необхідного для здійснення контролю формально, без реального впровадження даного програмного продукту в дію (стор.35-36).
У висновках до акту вказано на встановлені факти грубого порушення чинного законодавства та посадових обов`язків, включаючи внутрішні положення та акти Банку, директором Департаменту комплаєнс-контролю ОСОБА_1 щодо саботування впровадження в діяльність Банку програмного забезпечення   ISSPA in Fn та відсутність контрою за роботою даного програмного забезпечення в цілому. Встановлені факти грубого порушення чинного законодавства (у тому числі, нормативно-правових актів у сфері фінансового моніторингу), директором  Департаменту комплаєнс-контролю ОСОБА_1 щодо допущеної бездіяльності та зловживання своїми обов`язками на користь та в інтересах групи компаній, пов`язаних з ОСОБА_3 . З урахуванням встановлених фактів комісією рекомендовано Наглядовій Раді Банку розглянути питання притягнення до передбаченої законом відповідальності директора Департаменту комплаєнс-контролю ОСОБА_1.
Відповідно до пп. 5 п. 11 Положення про наглядову раду АТ «Державний експортно-імпортний банк України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2019 року № 646, на Наглядову раду АТ «Державний експортно-імпортний банк України» покладено відповідальність за функціонування та контроль ефективності системи внутрішнього контролю, системи управління ризиками та контроль за дотриманням норм (комплаєнс) банку /т.1 а.с.107-118/.
З Витягу з протоколу № 1 засідання Наглядової ради АТ «Укрексімбанк» від 20 січня 2022 року вбачається що Наглядова рада вирішила з урахуванням фактів наведених у акті за результатами службового розслідування, проведеного на виконання розпорядження від 20 грудня 2021 року № 216-р погодити пропозицію щодо оголошення догани ОСОБА_1 , директора Департаменту комплаєнс-контролю, дисциплінарного стягнення у вигляді догани /т.1 а.с.23, т.2 а.с.242/.
Наказом В.о. Голови правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» № 1-д від 20 січня 2022 року «Про притягнення до відповідальності», директору Департаменту з комплаєнс-контролю ОСОБА_1 оголошено догану.
Підставами для винесення зазначеного наказу вказано: рішення Наглядової ради АТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 20 січня 2022 року (протокол № 1), акт за результатами службового розслідування, проведеного на виконання службового розпорядження від 20 грудня 2021 року № 216-р, який затверджений В.о. Голови правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 29 грудня 2021 року, акт про відмову від надання письмових пояснень директором Департаменту з комплаєнс-контролю ОСОБА_1 від 20 січня 2022 року.
 
Згідно зі ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Відповідно до вимог ч.1 ст.147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняти на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. 
Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.
Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
Право вибору стягнення за порушення трудової дисципліни належить роботодавцеві й не обов'язково у послідовності, зазначеній у статті 147 КЗпП України.
Відповідно до ч.3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Статтею 233 КЗпП України передбачена можливість працівника звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 02 червня 2021 року у справі № 428/6597/19 вказав на те, що обчислення місячного строку для застосування дисциплінарного стягнення здійснюється з дня виявлення не лише факту (події), а саме проступку. Виявлення проступку означає не лише виявлення факту (події), а й визначення працівника, що порушив трудові обов'язки, характеру порушення, шкідливих наслідків правопорушення, причинного зв'язку між правопорушенням і шкідливими наслідками, вини працівника. Як правило, місячний строк обчислюється з дня закінчення службового розслідування, проведення перевірки тощо.
Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.02.2021 року у справі № 359/3716/18 визначено, що фактичним моментом виявлення проступку є його фіксація у відповідному документі про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку.
 
В силу  ст. 6 ЦПК України  суд зобов'язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.
Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у ст. 13 ЦПК України , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
 
Відповідно до усталеної судової практики при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо (пункт 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 грудня 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).
Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.
Разом з тим, саме на роботодавця покладається обов'язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку.
Крім того, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов'язків. Складовими дисциплінарного проступку є неправомірні дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
 
З наведених обставин справи вбачається, що позивач, на час виникнення спірних правовідносин займав посаду директора Департаменту з комплаєнс-контролю банку.
Департамент з комплаєнс-контролю банку є профільним структурним підрозділом банку, який відповідає за забезпечення контролю за комплаєнс-ризиком, що виникає у взаємовідносинах банку з клієнтами та контрагентами, з метою запобігання участі та/ або використання банку в незаконних операціях.
Посадовою інструкцією визначено, що основним завданням та обов`язками позивача, як директора Департаменту з комплаєнс-контролю банку є:  забезпечення ефективної роботи Департаменту з комплаєнс-контролю Банку; забезпечення вжиття департаментом всіх можливих заходів з метою запобігання прийняттю рішень, що наражають банк на значний комплаєнс-ризик та здійснення належного інформування керівників банку; координація діяльність підрозділу з питань  запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, здійснення постійного контролю відповідності працівника, відповідального за проведення  фінансового моніторингу; забезпечення контролю за дотриманням працівниками Департаменту з комплаєнс-контролю процедур з питань управління операційними ризиками, а також своєчасне виявлення та інформування Департаменту з ризик-менеджменту щодо операційних ризиків/подій операційного ризику.
Виходячи з п.4 Посадової інструкції, позивач, як директор Департаменту з комплаєнс-контролю банку, може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за невиконання або неналежне виконання покладених на нього посадових обов`язків.
В ході проведеного службового розслідування було встановлено, що незважаючи на конкретні факти з посиланням на наявність ухвал суду щодо ризиковості встановлення ділових відносин між Банком та певними компаніями, щодо яких виявлені ознаки фіктивності Департаментом комплаєнс-контролю було погоджено відкриття розрахункових рахунків без спростування наявної інформації. В подальшому були виявлені підозрілі операції цих компаній через рахунки відкриті у банку, однак Департаментом комплаєнс-контролю не вжито заходів щодо закриття таких рахунків. Вказані обставини були виявлені в ході перевірки запитуваної компетентними органами інформації щодо цих компаній. Також комісією, що проводила службове розслідування вказано на відсутність реального впровадження програмного продукту, який мав забезпечити ефективне здійснення відповідного контролю.
Враховуючи завдання Департаменту та обов`язки позивача, як його директора, що наведені вище, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в діях позивача наявний склад дисциплінарного проступку, що полягає у бездіяльності щодо перевірки компаній, які мали ознаки фіктивності, та їх фінансових операцій  та щодо впровадження та контролю системи фінансового моніторингу банку для забезпечення ефективності такої роботи. Між вказаною бездіяльністю та порушенням посадових обов`язків наявний причинно-наслідковий зв`язок. Зокрема, серед обов`язків позивача, визначено забезпечення вжиття департаментом всіх можливих заходів з метою запобігання прийняттю рішень, що наражають банк на значний комплаєнс-ризик та здійснення належного інформування керівників банку. 
Твердження позивача про покладення на нього лише адміністративних функцій управління Департаментом та відсутність повноважень щодо фінансового контрою спростовуються визначенням його обов`язків у Посадовій інструкції, де зокрема визначено його обов`язком забезпечення контролю за дотриманням працівниками Департаменту з комплаєнс-контролю процедур з питань управління операційними ризиками.
Доводи апеляційної скарги позивача про відсутність в акті за результатами службового розслідування посилань на порушені ним норми та посадові обов`язки, колегія суддів вважає безпідставними, так як в акті, зокрема у розділі 2 «Факти, встановлені в ході розслідування. Нормативно-правові акти, які регулюють діяльність фінансового моніторингу», встановлені обставини порушення позивачем його посадових обов`язків із посиланням на відповідні внутрішні акти та норми чинного законодавства. Службове розслідування проведено та Акт складений у відповідності до Порядку проведення службового розслідування в системі АТ «Укрексімбанк», затвердженого наказом АТ «Укрексімбанк» від 26 лютого 2010 року № 102. А отже вказаний акт є належним, що спростовує твердження позивача про його неналежність та формою викладення суб`єктивної думки певних осіб.
Твердження позивача про порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування, зокрема щодо позбавлення позивача можливості надати пояснення стосовно розслідуваних обставин та ознайомитися з матеріалами службового розслідування, а також залишення без уваги усних пояснень позивача, наданих під час засідання профільних комітетів Наглядової ради банку, спростовується матеріалами справи. Цим доводам позивача судом першої інстанції надана належна оцінка.
Також суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги твердження позивача про порушення відповідачем ч. 4 ст. 149 КЗпП України щодо не ознайомлення позивача з наказом В.о. Голови Правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» № 1-д від 20 січня 2022 року, оскільки всупереч наданої відповідачем можливості, позивач відмовився від ознайомлення з цим наказом, внаслідок чого 20 січня 2022 року було складено відповідний акт про відмову ОСОБА_1 поставити дату та підпис про ознайомлення з наказом про догану.
Посилання позивача на те, що наведені обставини вже досліджувалися в рамках попереднього службового розслідування, призначеного розпорядженням Голови Правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» № 1-р від 25 серпня 2021 року, і не найшли свого підтвердження ознаки його дисциплінарного проступку, спростовуються текстом цього акту. Однак, даний акт не був затверджений у встановленому порядку, а тому його оцінка  судом не проводиться.
Суд першої інстанції також обґрунтовано не прийняв до уваги твердження позивача про те, що наказ В.о. Голови Правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» № 1-д від 20 січня 2022 року, яким до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення, є незаконним, оскільки в ньому не вказані норми й посадові обов`язки, які порушив позивач, оскільки КЗпП України не передбачає такого обов`язку роботодавця при видачі наказу про догану.
Розглядаючи доводи позивача про порушення відповідачем строків для застосування дисциплінарного стягнення, передбачених ст. 148 КЗпП України колегія суддів також не вбачає допущених судом першої інстанцій порушень. Проступок позивача мав триваючий характер, оскільки неналежне виконання позивачем покладених на нього обов`язків тривало до моменту виявлення та було зафіксовано в акті за результатами службового розслідування, затвердженого В.о. Голови правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» 29 грудня 2021 року.
Оскільки, дисциплінарне стягнення у вигляді догани було оформлено рішенням Наглядової ради АТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 20 січня 2022 року та виданим на його виконання наказом В.о. Голови Правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» № 1-д від 20 січня 2022 року «Про притягнення до відповідальності», суд першої інстанції зробив вірний висновок про дотримання відповідачем строків для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, встановлених ст. 148 КЗпП України.
Виходячи з наведених вище норм трудового законодавства, виключною компетенцією власника або уповноваженого ним органу є видача наказів, визначення підстав, мотивів, обґрунтування та виду дисциплінарного стягнення.
Таким чином, апеляційний суд, враховуючи, що позивач не довів належним чином обставини, на які він посилався, дійшов переконання, що суд першої інстанції розглянув спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених позивачем в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
 
Щодо вимог про компенсацію понесених відповідачем судових витрат апеляційним судом встановлені наступні обставини справи.
 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 грудня 2022 року, в задоволенні позову було відмовлено. З тесту рішення суду вбачається, що питання судових витрат судом не вирішувалось.
Копію зазначеного рішення суду було направлено сторонам для відома 06 грудня 2022 року.
До суду від представника відповідача надійшла заява про компенсацію судових витрат, відповідно до якої сторона відповідача просила поновити строк на подачу цієї заяви та стягнути із позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 426060 (чотириста двадцять шість тисяч шістдесят) гривень /т.3 а.с.58-63/. 
До заяви було додано копію договору про правову допомогу та юридичні послуги № 0574-1-2022/247-00/1/310522 від 31 травня 2022 року, укладеного між АТ «Державний експортно-імпортний банк України» та Адвокатським об`єднанням «ЕКВО», умовами якого передбачено надання послуг «час від часу» без їх конкретизації. Вартість послуг визначається, як загальна сума гонорарів та витрат  /т.3 а.с.64-77/. Спеціальними умовами № 0574-1-2022/1/247-00/1/310522 від 31 травня 2022 року визначено надання правової допомоги у трудових спорах ОСОБА_1 (2 справи) та ОСОБА_4 (2 справи), визначені мінімальні та максимальні ставки представників в залежності від їх посад та максимальні суми при розгляді справ у кожній інстанції, зокрема у цій справі максимальна сума гонорару за першу інстанцію визначена в розмірі 10000 (десять тисяч ) доларів США /т.3 а.с.78-79/. Спеціальними умовами № 0574-1-2022/1/247-00/1/310522 від 24 жовтня 2022 року максимальна сума гонорару у цій справі за першу інстанцію визначена в розмірі 15000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США /т.3 а.с.81-82/. Також надані копії рахунків-фактур, актів прийму-передачі робіт, дані про сформовану групу адвокатів та участі їх помічників, а також квитанція про сплату 34000,00 грн /т.3 а.с.83-105/.
Вказана заява була направлена засобами поштового зв`язку 09 грудня 2022 року /т.3 а.с.112/.
Також з матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяві відповідачем був наведений попередній розрахунок суми судових витрат відповідача згідно з яким сума таких витрат була вказана 350000 (триста п`ятдесят тисяч) гривень /т.1 а.с.61/. Також з матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів відповідача в суді першої інстанції здійснювала адвокат Галич І.Л.
 
У ч. 1 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ч.1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
В порядку визначеному ч.ч.1-3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.  У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
У ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У ч.ч. 4-6 ст.137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
У постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року                                                справа № 761/15232/18 вказано на те, що визначаючи суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року в справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року в справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року в справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
 
З наведених обставин вбачається,  суд першої інстанції ухвалюючи рішення по суті не вирішував питання компенсації понесених судових витрат сторонами у справі. При цьому, з довідки секретаря судового засідання суду першої інстанції вбачається, що сторони не були присутні під час оголошення короткого тексту рішення. Копію зазначеного рішення суду було направлено сторонам для відома 06 грудня 2022 року.
При зверненні з відзивом на позовну заяву відповідачем реалізовано право на подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які очікується понести в зв`язку із розглядом справи.
Положеннями ч.8 ст. 141 визначено, що докази понесених судових витрат можуть бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Така заява була здійснена представником відповідача в судовому засіданні 02 грудня 2022 року.
В заяві про компенсацію судових витрат сторона відповідача просила поновити строк на подачу цієї заяви, мотивуючи тим, що до 06 грудня не були обізнані з текстом рішення суду і результатом розгляду справи по суті. 
Враховуючи наведені обставини колегія суддів вважає, що підстави для залишення вказаної заяви без розгляду відсутні, а отже суд першої інстанції розглянувши вказану заяву по суті порушень норм процесуального права не допустив.
Апеляційний суд також проаналізувавши надані стороною відповідача докази на підтвердження розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу, їх обсяг,  погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що  відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності, оскільки спірні правовідносини є трудовими, стосуються застосування дисциплінарного стягнення, що не потребує опрацювання значного обсягу законодавчої бази і судової практики, тривалість судового розгляду в суді першої інстанції також не була великою і кількість судових засідань є незначною. А отже висновок суду першої інстанції, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесену відповідачем в рамках розгляду даного спору до 30000,00 грн є обґрунтованим. Також враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідач має право на компенсацію понесених ним витрат за рахунок позивача.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що вартість послуг адвоката визначена в іноземній валюті, не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів, оскільки чинним законодавством не заборонено визначення вартості послуг в іноземній валюті, в тому числі щодо договорів про надання правової допомоги.
Також не приймаються до уваги колегії суддів і посилання апеляційної скарги позивача на те, що Банк має свій юридичний відділ, а тому необґрунтованим є залучення Адвокатського об`єднання, оскільки процесуальне законодавство надає сторонам право брати участь у справі в порядку самопредставництва, або за участю представника, і право такого вибору належить стороні.  
 
Таким чином, як доводи апеляційної скарги позивача на додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 грудня 2022 року, так і доводи апеляційної скарги відповідача на це рішення не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для його скасування.
 
Також враховуючи відсутність підстав для задоволення обох апеляційних скарг позивача і відсутність підстав для задоволення його позовних вимог, та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача,  апеляційний суд вважає, що понесені сторонами судові витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційні скарги  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»  - залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 грудня 2022 року - залишити без змін.
Додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 грудня 2022 року  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 В.А. Нежура
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук

                                                      Повний текст постанови складений 24 квітня 2023 року.