Номер провадження: 22-ц/813/412/23 
Справа № 501/2062/16-ц
Головуючий у першій інстанції Смирнов  В. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                         Сегеди С.М.,
суддів:                         Громіка Р.Д.,
                                Драгомерецького М.М.,
               за участю секретаря                 Хухрова С.В., 

розглянувши в спрощеному позовному провадженні, без участі учасників справи, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 лютого 2020 року, ухваленого під головуванням судді Смирнова В.В., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
встановив:
       
01.09.2016 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1966-08 ПОУ Н, укладеного 09.11.2006 року про надання ОСОБА_1 споживчого кредиту (далі - Кредитний договір) (т.1, а.с. 2-3).
Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до умов Кредитного договору позивач надав відповідачу ОСОБА_1 в кредит грошові кошти у сумі 52 535,00 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно повертати кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до Кредитного договору, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 09.11.2027 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту.
За користування кредитними коштами протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, ОСОБА_1 зобов`язався сплатити проценти у розмірі 10,30% річних. 
Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Кредитного договору. 
Сторони домовилися, що за умовами Кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки (п.1.3.1, 1.3.2 Кредитного договору). Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому п.1.3 Кредитного договору. 
Згідно п.7.1 Кредитного договору у випадку порушення термінів погашення будь-яких грошових зобов`язань, ОСОБА_1 сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі гривневого еквіваленту суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючи з 32 календарного дня.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному Кредитному договору, від ОСОБА_2 була прийнята порука, що підтверджується договором поруки № 1966 від 09.11.2006 року, за змістом якого відповідач ОСОБА_2 має нести солідарну відповідальність на рівні з відповідачем ОСОБА_1 за невиконання або неналежне виконання умов Кредитного договору.

Так, відповідно до п.п. 4.6, 5.5 Кредитного договору в разі порушення відповідачем ОСОБА_1 термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів строком більше ніж на один місяць, позивач має право вимагати від нього дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів. В свою чергу, відповідач ОСОБА_1 зобов`язаний у цьому випадку виконувати вимогу позивача у повному обсязі.
Однак, всупереч умов Кредитного договору відповідач ОСОБА_1 не здійснював своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по процентам протягом тривалого часу, чим суттєво порушував взяті на себе договірні зобов`язання.

Станом на 25.08.2016 року заборгованість за кредитним договором № 1966-08 ПОУ Н від 09.11.2006 року складає: по процентах та кредиту у загальному розмірі 29 660,00 дол. США (двадцять дев`ять тисяч шістсот шістдесят доларів США 00 цент.) та пені у розмірі 9 351,91 грн. (дев`ять тисяч триста п`ятдесят одна гривень 91 коп.).

Рішенням Іллічівського міськрайонного суду Одеської області від 19 лютого 2020 року позов було задоволено (т.2, а.с. 96-98).
Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 1966-08 ПОУ Н (в системі обліку банку договір № 10607817000) від 09.11.2006 року по процентах та кредиту у розмірі 29 660,00 доларів США.
Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 1966-08 ПОУ Н (в системі обліку банку договір № 10607817000) від 09.11.2006 року та пені у розмірі 9 351,91 грн. 
Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір в розмірі 11 398, 71 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Іллічівського міськрайонного суду Одеської області від 19 лютого 2020 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т.2, а.с. 101-106).

Вирішуючи питання про слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, у тому числі адвокат Пасічник О.В., оскільки за зареєстрованим місцем свого проживання, вказаному в ордері, відсутня (т.2, а.с.177, 209, 211-212). 
Колегія суддів також зазначає, що у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Таким чином, розгляд даної справи здійснений 05.04.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище.
Разом з тим, у зв`язку із перебуванням судді-учасника судової колегії Драгомерецького М.М. у відпустці з 17.04 по 21.04.2023 року, повний текст судового рішення, складений 24.04.2023 року, тобто в перший його робочий день після виходу із відпустки.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні. 
Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції майже три роки (т. 2, а.с. 125-126),, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.
Саме з підстав викладеного, колегія суддів відмовила в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи (т.2, а.с.219-220).
Колегію суддів також враховане клопотання представника АТ «УкрСиббанк» про розгляд справи в його відсутність (т.2, а.с.221).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 09.11.2006 РОКУ між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого з 21.12.2009 року є ПАТ, а потім АТ «УкрСиббанк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір (т.1, а.с 16-21), відповідно до умов якого позивач надав вказаному відповідачу в кредит грошові кошти у сумі 52 535,00 доларів США, а відповідач ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно повертати кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 09.11.2027 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п. 1.1, 1.2. Кредитного договору).
Крім того, за користування кредитними коштами протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, відповідач ОСОБА_1  зобов`язався сплатити проценти у розмірі 10,30% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. 
Також в п.п. 1.3.1, 1.3.2 Кредитного договору сторони домовилися, що за умовами Кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому договором (п.1.3 Кредитного договору).
За змістом п.7.1 Кредитного договору у випадку порушення термінів погашення будь-яких грошових зобов`язань відповідач ОСОБА_1 сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі гривневого еквіваленту суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючи з 32 календарного дня.

Також, в забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному Кредитному договору, між відповідачкою ОСОБА_2 і ПАТ «УкрСиббанк» був укладений договір поруки № 1966 від 09.11.2006 року (т.1, а.с.26-28).

У відповідно до п.п. 4.6, 5.5 Кредитного договору в разі порушення відповідачем ОСОБА_1 термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів строком більше ніж на один місяць, позивач має право вимагати від відповідача ОСОБА_1 дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, а відповідач ОСОБА_1 зобовёязаний у цьому випадку виконувати вимоги позивача у повному обсязі.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції правильно виходив із того, що всупереч умов Кредитного договору відповідач ОСОБА_1 не здійснював своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по процентам протягом тривалого часу, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання.

У зв`язку з цим, позивачем було направлено обом відповідачам вимоги про необхідність усунення порушень договору (т.1, а.с. 27-28, 29-30), які ними усунуті не були.
З моменту направлення цих письмових вимог, до пред`явлення зазначеного позову пройшло лише 3,5 місяців.

Таким чином, станом на 25.08.2016 року заборгованість за кредитним договором № 1966-08 ПОУ Н (в системі обліку договорів № 10607817000) від 09.11.2006 року складає: по процентах та кредиту у загальному розмірі 29 660,00 доларів США, із яких 27 065,82 доларів США – заборгованість за кредитом; 2 594,18 доларів США – заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 2 354,12 доларів США за строк з 01.10.2015 року по 31.07.2016 року, та пені у розмірі 9 351,91 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачка ОСОБА_2 посилалась на те, що дійсно ОСОБА_1 отримав кредит, але вони не мають змоги розрахуватись за кредитним зобов`язанням.
При цьому, суд дійшов правильного висновку про те, що відповідачами кредитні кошти не повернуті і кредит не погашений, а тому позовні вимоги є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи даний спір, суд обґрунтовано виходив із вимог, передбачених ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, якими встановлено, що одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк, якого не визначений вказівкою на подію, яка має неминуче настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
З цих підстав, доводи заявника апеляційної скарги з приводу того, що підписуючи Кредитний договір, боржник ОСОБА_1 не розумів його несправедливих умов, оскільки його умови є справедливими і боржник ОСОБА_1 жодним чином не заперечував         його умов і виконував їх, а потім почав їх порушувати тільки через фінансову неможливість виконувати умови Кредитного договору, а не через його несправедливі умови. 

У відповідності до ст.ст. 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. У випадку, коли предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства; розмір неустойки встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

За змістом ст.ст. 610, 611, 629  ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, порушення зобов`язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Уразі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в порушення вимог вищевказаних нормативних актів, відповідач ОСОБА_1 в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми грошових коштів не повернув, а тому має нести відповідальність згідно умов Кредитного договору солідарно з поручителем ОСОБА_2 .

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що суд взагалі не досліджував висновку судової експертизи, то вони є безпідставними враховуючи, що суд в оскаржуваному судовому рішенні однією з підстав задоволення позовних вимог обгрунтовував також тим, що висновки експерта Бочкарьова Д.О. № 144 судово-економічної експертизи по цивільній справі № 501/2062/16-ц (т.2, а.с. 26-40), не спростовують наявності заборгованості за Кредитним договором, з чим повністю погоджується колегія суддів.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги. 
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів апеляційна скарга підлягає задоволенню лише в частині помилкового посилання в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення на іншу справу, а тому із мотивувальної частини рішення слід виключити абзаци 11 та 12, які розпочинаються словами: «Щодо зустрічної позовної заяви…» і закінчуються словами: «…та підлягають задоволенню повністю».
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції стягнув з відповідачів судовий збір в солідарному порядку, в той час як за змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто має бути стягнутий лише в частках від задоволених позовних вимог.
У зв`язку з цим, в абзаці четвертому резолютивної частини рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 лютого 2020 року слова: «… в солідарному порядку…» слід замінити словами: «…в рівних частках…».
В іншій частині оскаржуване судове рішення є законним і обгрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Таким чином, враховуючи, що судове рішення про стягнення кредитної заборгованості підлягає залишенню без змін, колегія суддів вважає за необхідне стягнути із заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 на користь бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 14 996,06 грн. за реквізитами Одеського апеляційного суду, сплата якої була відстрочена ОСОБА_1 ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.05.2020 року (т.2, а.с. 125).

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його лише частково спростовують, в частині помилкового посилання в мотивувальній частині рішення на іншу справу і в частині розподілу між сторонами судового збору. В іншій частині рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу в іншій частині слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - без змін.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судового збору, колегія суддів виходить із того, що судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 14 996,06 грн. був відстрочений заявнику апеляційної скарги ОСОБА_1 ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.05.2020 року до ухвалення судового рішення у справі (т.2, 112, 125). У зв`язку з цим та на підставі ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь державного бюджету, за реквізитами Одеського апеляційного суду, судовій збір у сумі 14 996,06 грн.

Що стосується заяви ОСОБА_1 про проведення перерахунку за споживчим кредитом у відповідності до зміни законодавства України, які парламент ухвалив 13 квітня 2021 року, то колегія суддів розглянула його в судовому засіданні від 06.10.2021 року і в задоволенні цієї заяви було відмовлено (т.1, а.с.174).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.п.1, 2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

                                 постановив:        

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 лютого 2020 року змінити.
Виключити із четвертого аркушу  мотивувальної частини рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 лютого 2020 року абзаци 11 та 12, які розпочинаються словами: «Щодо зустрічної позовної заяви…» і закінчуються словами: «…та підлягають задоволенню повністю».
В абзаці четвертому резолютивної частини рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 лютого 2020 року слова: «… в солідарному порядку…» замінити словами: «…в рівних частках…».

В іншій частині рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 лютого 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь державного бюджету України судовий збір у сумі 14 996,06 грн. (чотирнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто шість гривень 06 копійок) за подання апеляційної скарги, за реквізитами Одеського апеляційного суду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 24.04.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду:        С.М. Сегеда        

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький