Справа № 944/4291/19                        Головуючий у 1 інстанції: Кондратьєва Н.А. 
Провадження № 22-ц/811/919/23                Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 травня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Бойко С.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Цьони С.Ю.
з участю: ОСОБА_1 , її представника - ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданої в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 03 вересня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2019 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: Яворівська районна державна адміністрація Львівської області як орган опіки і піклування про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Стверджує, що крім нього у вищезазначеній квартирі також зареєстровані його рідний брат ОСОБА_8 , братова колишня дружина - ОСОБА_1 та їхні неповнолітні діти - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які в квартирі не проживають більше п`яти років, вибули до іншого постійного місця проживання, однак з реєстрації не знялися. Зазначає, що відповідачі не є співвласниками спірної квартири, добровільно змінили постійне місце проживання, не беруть участі в оплаті комунальних послу та не несуть інші витрати, пов`язані з утриманням квартири, а відтак, вони втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1 та підлягають зняттю з реєстрації. Вказує, що у зв`язку з реєстрацією відповідачів у належній йому на праві власності квартирі, у нього виникають труднощі з оформленням субсидій на оплату комунальних послуг. З наведених підстав просить визнати ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1 .
У лютому 2020 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Яворівська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, про вселення.
В обґрунтування зустрічної позовної заяви покликається на те, що вселилася в квартиру АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку зі згоди всіх співвласників спірної квартири після укладення шлюбу з ОСОБА_8 01 березня 2003 року. Зазначає, що за час перебування з ОСОБА_8 в шлюбі, який розірвано рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 12 січня 2015 року, у них народилися троє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вважає, що на підставі факту народження дітей у них виникло право користування спірною квартирою, у якій зареєстровано їхнє місце проживання. Вважає, що припинення сімейних відносин не позбавляє її права на користування квартирою. Вказує, що не проживає у квартирі АДРЕСА_1 з поважних причин, а саме, через протиправну поведінку її колишнього чоловіка, який систематично вчиняв щодо неї як фізичне так і психологічне насильство, внаслідок чого, для запобігання негативному впливу на психіку дітей, вона змушена була тимчасово покинути квартиру. Звертає увагу, що у неї з дітьми відсутнє на праві власності чи постійного користування інше житло, відтак, визнання їх такими, що втратили право на користування спірною квартирою буде становити для них надмірний тягар, неспівмірний з переслідуваною законом метою та не відповідатиме принципу пропорційності втручання у право на житло. З наведених підстав просить вселити ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в житлове приміщення, квартиру АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні даним житлом.
Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 03 вересня 2021 року первісний позов ОСОБА_3 задоволено.
Визнано ОСОБА_8 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнано ОСОБА_6 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнано ОСОБА_7 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_8 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп., а саме по 384 грн. 20 коп. з кожного.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , третя особа: Яворівська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, про вселення відмовлено.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що встановивши, що вона з дітьми не проживає у спірній квартирі через неправомірну поведінку її колишнього чоловіка, суд першої інстанції дійшов до суперечливого висновку про те, що їй не чинилися перешкоди у проживанні в квартирі АДРЕСА_1 . Вважає, що така суперечливість висновків суду та невстановленість дійсних обставин у справі призвела до ухвалення неправильного вирішення спору. Зазначає, що безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що неповнолітні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 втратили право на користування спірною квартирою з моменту відчуження квартири їх батьком на користь позивача. Вважає, що судом не враховано висновок Яворівської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування, щодо недоцільності позбавлення дітей права користування квартирою. Наголошує, що неповнолітня (малолітня) дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її непроживання у спірному житловому приміщенні не є безумовною підставою для позбавлення дитини права на користування цим житлом. Вказує, що набуваючи право власності в цілому на спірну квартиру за затвердженими судом мировими угодами за результатами спору про стягнення боргу за сумнівними, на її думку, борговими розписками, позивачу було відомо про реєстрацію в даній квартирі неповнолітньої та малолітніх дітей. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити повністю.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_8 щодо визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку зі смертю особи, оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництво.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи первісний позов ОСОБА_3 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач став одноособовим власником спірної квартири, ОСОБА_1 не зверталася із заявами до відповідних органів про чинення їй перешкод у користуванні спірною квартирою, а також не зверталася до нового власника з проханням про надання їй можливості користуватися квартирою, неповнолітня ОСОБА_5 , малолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 втратили право на користування спірною квартирою з моменту її повного відчуження, є сторонніми особами для позивача, відтак, перешкоджають йому належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушують його права, як власника, що є підставою для визнання їх такими, що втратили право на користування житлом зі зняттям з реєстрації, а ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували чинення ОСОБА_3 їй та неповнолітнім дітям перешкод у проживанні в спірній квартирі, відтак відсутні підстави для їх вселення в квартиру АДРЕСА_1 .
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК України).
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 29 грудня 1995 року. 
На підставі ухвали Яворівського районного суду Львівської області від 22 липня 2016 року, якою затверджено мирову угоди у справі № 460/3463/16-ц, ОСОБА_3 набув право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , яке зареєстровано за ним 18 січня 2017 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 79011620 від 27 січня 2017 року. 
На підставі ухвали Яворівського районного суду Львівської області від 20 березня 2017 року, якою затверджено мирову угоду у справі № 460/1021/17, ОСОБА_3 набув право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , яке зареєстровано за ним 28 квітня 2017 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 86698378 від 10 травня 2017 року.
Таким чином, набувши право власності на 1/3 частку квартири в порядку приватизації державного житлового фонду та на 2/3 частки квартири на підставі судових рішень, ОСОБА_3 став одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 .
Згідно з довідкою № 328 від 07 лютого 2018 року, виданою виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_8 , його колишня дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_6 та син ОСОБА_7 .
З 01 березня 2003 року ОСОБА_8 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 12 січня 2015 року.
Отже, ОСОБА_1 , будучи дружиною ОСОБА_8 , якому на час укладення шлюбу належала 1/3 частка спірної квартири, як член сім`ї співвласника квартири, на законних підставах набула права користування квартирою АДРЕСА_1 .
Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , повторно виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Яворівського районного управління юстиції Львівської області 21 вересня 2010 року, підтверджується, що ОСОБА_8 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим Новояворівською міською радою Яворівського району Львівської області 20 липня 2007 року, підтверджується, що ОСОБА_8 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 , виданим Новояворівською міською радою Яворівського району Львівської області 11 жовтня 2011 року, підтверджується, що ОСОБА_8 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.
Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем (ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства»).
Отже, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 зареєстровано у спірній квартирі як членів сім`ї співвласника квартири ОСОБА_8 за згодою інших співвласників, у тому числі ОСОБА_3 .
Як вбачається з актів обстеження, складених комісією Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області у складі секретаря ради - Попик І.Р., депутатів ради - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , 14 червня 2016 року та 18 серпня 2019 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , однак фактично не проживає за цією адресою з 24 березня 2016 року.
Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 10 березня 2015 року ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відносно потерпілої ОСОБА_1 та обрано покарання у виді штрафу в розмірі 680 грн.
Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 30 червня 2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
Вищезазначеною постановою встановлено, що у діях ОСОБА_8 встановлено склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, за подією вчинення сварки із своєю колишньою дружиною, однак провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, тобто з нереабілітуючих обставин.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про поважність причин непроживання ОСОБА_1  за місцем своєї реєстрації, оскільки між нею та її колишнім чоловіком ОСОБА_8 виникли конфліктні відносини, між ними відбувалися сварки та бійки, наслідками яких було спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, що унеможливлювало їхнє спільне проживання в одній квартирі та свідчить про вимушений характер непроживання ОСОБА_1  у квартирі АДРЕСА_1 та поважність причин її не проживання у спірній квартирі.
З огляду на те, що  ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають разом з матір`ю, ОСОБА_1 , а відповідно до вимог ч.ч. 3,4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання малолітньої особи є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, колегія суддів вважає, що ОСОБА_12 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також з поважних причин не проживають у спірній квартирі, на користування якою у них є право.
Згідно з висновком Яворівської районної державної адміністрації Львівської області як органу опіки та піклування від 31 березня 2021 року № 1111/15, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при Яворівській райдержадміністрації від 09 березня 2021року, визнання неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,, такими що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , є недоцільним.
Питання про визнання припиненим права користування житлом та зобов`язання відповідача звільнити житло у контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням обставин щодо об`єкта нерухомого майна, а також наявності чи відсутності іншого житла.
Колегія суддів звертає увагу на те, що умовою реалізації принципу верховенства права при вирішенні спорів, у тому числі, щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є принцип пропорційності.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розглядає принцип пропорційності як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема, й у питаннях захисту права власності та права користування.
Принцип пропорційності втручання в право особи на користування житлом шляхом визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не буде порушено у випадку, якщо особа тривалий час не проживає у спірному житловому приміщенні без поважних причин, не ставиться до нього, як до свого постійного місця проживання, а тому не має з ним достатніх триваючих зв`язків та має інше житло.
Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, можливе за умови, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), та є необхідним у демократичному суспільстві.
Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення, як і визнання такою, що втратила право користування житлом, буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.
Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», пункт 60).
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).
Враховуючи те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , отримавши право користування та зареєструвавши своє місце проживання в квартирі АДРЕСА_1 , з поважних причин не проживали за місцем своєї реєстрації, відтак, не втратили право користування цим житлом, а сама по собі зміна власника та факт припинення сімейних відносин ОСОБА_1 з ОСОБА_8 , який був співвласником квартири, не позбавляють їх цього права, зважаючи на те, що у них на праві власності чи постійного користування немає іншого житла, в той час, як позивач, будучи співвласником спірної квартири в ній не проживав, має інше житло, що свідчить про відсутність нагальної потреби у визнанні відповідачів такими, що втратили право на користування житлом, а відтак, і підстав для визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Доводи ОСОБА_3 про те, що реєстрація відповідачів у спірній квартирі утруднює йому оформлення субсидій на оплату комунальних послуг, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували наявність у нього права на такі субсидії, доказів звернення його за оформленням субсидій та відмови компетентних органів у наданні субсидій.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання їх втратившими право на користування квартирою АДРЕСА_1 , слід відмовити.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 та її неповнолітні діти ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з поважних причин не проживали у спірній квартирі, у них не припинялося право на користування нею, тому вони вправі проживати в даній квартирі, а їхнє порушене право на користування житлом підлягає захисту шляхом вселення в квартиру АДРЕСА_1 . 
Отже, зустрічний позов ОСОБА_1 , поданий в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , слід задовольнити та вселити ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в квартиру АДРЕСА_1 .
Звертаючись із зустрічним позовом в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , крім вимог про вселення в квартиру АДРЕСА_1 , просила також зобов`язати ОСОБА_3 не чинити їй перешкод у користуванні даним житлом.
Оскільки ОСОБА_1 не зазначено, в який спосіб ОСОБА_3 , чинить їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , колегія суддів приходить до висновку про те, що така вимога не підлягає до задоволення. 
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 , з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 840.80 грн. судового збору за подання зустрічного позову та 1362.00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - задовольнити.
Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 03 вересня 2021 року - скасувати та ухвалити нову постанову.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання їх втратившими право на користування квартирою АДРЕСА_1 - відмовити.
Зустрічний позов ОСОБА_1 , поданий в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , до ОСОБА_3 , третя особа: Яворівська районна адміністрація як орган опіки та піклування, про вселення - задовольнити.
Вселити ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в квартиру АДРЕСА_1 .
В задоволенні інших вимог зустрічного позову ОСОБА_1 , поданого в своїх інтересах та в інтересах її неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 840.80 грн. судового збору за подання зустрічного позову та 1362.00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 08.06.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: С.М. Бойко 

Р.П. Цяцяк