ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року	Львів	Справа № 260/3231/22 пров. № А/857/2061/23	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Кузьмича С.М., Матковської З.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.11.2022 року (рішення ухвалене у м. Ужгород судом у складі головуючого судді Рейті С.І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                 ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2022 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ  в Закарпатській області від 17.08.2022 року № 262340016915 щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 10.08.2022 року та зобов`язати ГУ ПФУ у м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 10.08.2022 року.
Позивач позовні вимоги мотивував тим, що відповідач безпідставно відмовив у призначенні пенсії на пільгових умовах, зазначивши, що право на призначення пенсії на пільгових умовах  вона матиме при досягненні 50 років. Зазначила, що у законодавстві була наявна колізія між нормами  Закону № 1788-ХІІ  з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, з одного боку, та  Законом  № 1058-ІV, з іншого - в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років. Вважає, що застосуванню підлягають норми  ст. 13 Закону № 1788-XII  (в редакції, що діяла до внесення змін  Законом № 213-VIII  для осіб, які працювали до 01.04.2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Просив позов задоволити.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.11.2022 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 17 серпня 2022 року № 262340016915 щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з моменту звернення за призначенням пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 10.08.2022 року.
Рішення суду першої інстанції оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачка 10.08.2022 звернулася із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.
Рішенням ГУ ПФУ у Закарпатській області від 17.08.2022 року №262340016915 позивачу відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного віку 50 років. Зазначено, що дата з якої позивачка матиме право на пенсійну виплату  - 10.08.2027 рік. Страховий стаж позивачки становить  27 років 6 місяців 15 днів, пільговий - 21 рік 7 місяців 18 днів.
Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII  (далі - Закон № 1788) відповідно до  Конституції України  гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV  (далі - Закон № 1058) розроблений відповідно до  Конституції України  та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим  Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
З 01.01.2004 року цим  законом  є  Закон №1058, який був прийнятий на зміну положенням  Закону №1788.
Оскільки і  Закон №1058, і  Закон № 1788  регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми  Закону №1058  як акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми  Закону №1788  підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах  Закону № 1058.
Відповідно до пункту «а» ч.1 ст. 13  Закону №1788  (в редакції до прийняття  Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ,  далі - Закону №213) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12  цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.
Приписи п. «а» ч. 1 ст. 13  Закону №1788  (в редакції зі змінами внесеними  Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ) обумовлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
- 45 років - по 31 березня 1970 року включно;
- 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року;
- 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року;
- 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року;
- 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року;
- 47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року;
- 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року;
- 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року;
- 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року;
- 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року;
- 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.
Таким чином,  Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ  який набрав чинності з 01.04.2015 року, збільшено раніше передбачений п. «а» ч. 1 ст. 13  Закону № 1788  вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148 від 03.10.2017 року  (далі -  Закон №2148), внесено зміни до тексту  Закону №1058  зокрема вказаний  закон  доповнено статтею 114, згідно з частиною першою якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм  статті 28 цього Закону.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058  у редакції  Закону №2148  на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
- 45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно;
- 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року;
- 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року;
- 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року;
- 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року;
- 47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року;
- 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року;
- 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року;
- 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року;
- 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року;
- 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.
З 01.10.2017 року правила призначення пенсій за списком №1 почали регламентуватись одночасно законодавчими нормами, а саме: п. «а» ч. 1 ст. 13  Закону №1788  (у редакції Закону №213) та п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058  (у редакції  Закону № 2148).
Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020  справа № 1-5/2018(746/15) визнано такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), статтю  13, частину другу статті  14, пункти «б»-«г» статті  54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII  зі змінами, внесеними  Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII.
Частиною 2 резолютивної частини вказаного  рішення Конституційного  Суду обумовлено, що стаття  13, частина друга статті  14, пункти «б» - «г» статті  54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII  зі змінами, внесеними  Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня  ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Частиною третьою вказаного  рішення  обумовлено, що застосуванню підлягають стаття  13, частина друга статті  14, пункти «б» - «г» статті  54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII  в редакції до внесення змін  Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»  щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12  цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам…».
Відтак, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення  Закону № 1788, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення), одночасно Конституційний Суд встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213.
На час виникнення спірних правовідносин  Закон № 1788  з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
На час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами  Закону № 1788  з урахуванням Рішення № 1-р/2020, з одного боку, та  Законом № 1058, з іншого -  в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.11.2021 року за результатами перегляду зразкової справи №360/3611/20, дійшов висновку, що вони явно суперечать один одному.
Апеляційний суд вважає, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача  закону, а саме положенням пункту «а»  статті 13 Закону №1788-XII,   в редакції згідно з  Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.
Аналогічна правова позиція відображена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі №360/3611/20. В даному судовому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами  Закону №1788-ХІІ  з урахуванням Рішення № 1-р/2020 (з одного боку) та  Законом №1058-ІV  (з іншого),  в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості  закону, передбачену  Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод  від 04.11.1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі Щокін проти України). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми  Закону №1788-ХІІ  з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не  Закону №1058-ІV.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням свого правового висновку, викладеного в постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56), зауважила, що застосуванню підлягають саме норми  Закону №1788-ХІІ  з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не  Закону №1058-ІV.
Такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини  Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020  у справі №1-5/2018 (746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого  ст. 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Враховуючи частину першу  статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та № 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 у справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05) суд вважає, що найбільш сприятливим для позивачки є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років.
Позивач на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії досягла 45 річного віку та мала загальний страховий стаж - 27 років 6 місяців 15 днів, з них пільговий стаж  21 рік 7 місяців 18 днів, отже, відмова  ГУ ПФУ  в Закарпатській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах з посиланням на недосягнення нею 50-річного пенсійного віку, визначеного п.1 ч. 2  ст. 114 Закону №1058-ІV - є протиправною.
Спірним у питанні наявності у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах є досягнення ним необхідного віку, який би давав йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 та в  зв`язку з викладеним -  суд вважає, що відповідачем 2 протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1/-р/2020 у справі №1-5/2018 (746/15) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Тому, позивач, яка на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії досягла 45 річного віку, мала необхідний стаж роботи (у тому числі пільговий стаж за Списком № 1) та  мала право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Відповідач по суті не заперечує наявність у позивача необхідного страхового та пільгового стажу.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч. 3  ст. 44 Закону № 1058-IV).
Згідно ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-IV  документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування , затвердженого  постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року  (у редакції  постанови правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 07.07.2014 року, далі - Порядок № 22-1).
Відповідно до п. 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб.
Згідно пункту 4.2 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 встановлено, що рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Відповідно до п. 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган,  що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Таким чином, суд першої інстанції правомірно зобов`язав ГУ ПФУ в м. Києві (як орган, що призначає пенсію) призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до  ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  в редакції, яка діяла до  ухвалення Закону України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».
Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону № 1058  пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
За таких обставин, оскільки позивачка досягла пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах (45 років), 09.08.2022 року, а із заявою про призначення пенсії звернулася 10.08.2022 року, тобто в межах трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, тому пенсія має бути призначена саме з дати звернення з відповідною заявою  (з 10.08.2022 року).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,  колегія   суддів,-

                                                  ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.11.2022 року у справі №260/3231/22 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	З. М. Матковська