Постанова 
Іменем України 
30 червня 2023 року 
м. Київ
справа № 338/890/20
провадження № 61-5182св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - законний представник малолітньої ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,
відповідачі: ОСОБА_3 ,   ОСОБА_4 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», Моторне (транспортне) страхове бюро України, 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20 серпня 2021 року у складі судді Бритківського Л. М. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року у складі колегії суддів: Томин О. О., Пнівчук О. В., Девляшевського В. А.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2020 року законний представник малолітньої ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (далі - ТзДВ «Страхове товариство «Домінанта»), Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою (далі - ДТП).
Позов обґрунтований тим, що 21 березня 2017 року о 13 год 30 хв у с. Гута на вул. Шевченка водій ОСОБА_6 , керуючи автобусом марки «ПАЗ-32053», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить підприємцю ОСОБА_5 , рухаючись у напрямку с. Стара Гута Богородчанського району Івано-Франківської області вчинив наїзд на пішохода - малолітню ОСОБА_1 .
Внаслідок наїзду малолітня ОСОБА_1 отримала тяжкі тілесні ушкодження, а саме перенесла травматичну ампутацію правої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна. 
21 березня 2017 року дитина була доставлена до Івано-Франківської обласної дитячої клінічної лікарні і перебувала там на стаціонарному лікуванні до 21 квітня 2017 року. За час лікування потерпілій проведено декілька операцій, що спричинило значні матеріальні витрати. Згідно з квитанціями розмір витрат становить 12 754,00 грн. 
Крім майнової шкоди протиправними діями ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_1 завдано моральної шкоди. Внаслідок ДТП та отриманих травм ОСОБА_1 надано статус дитини-інваліда. 
26 квітня 2017 року їй складено індивідуальну програму реабілітації дитини - інваліда. 10 липня 2019 року їй вдруге складено індивідуальну програму реабілітації дитини - інваліда. 
ОСОБА_1 на час звернення з позовом проходить реабілітацію. Потерпіла перенесла стрес, напругу, психологічний дискомфорт, душевні страждання, які були викликані правопорушенням і подальшим лікуванням та втратою ноги. ОСОБА_1 втратила можливість нормально розвиватись та спілкуватись зі своїми однолітками-учнями у школі, жити у звичному режимі, ходити до школи, розважатись. Їй як законному представнику малолітньої ОСОБА_1 також завдано моральної шкоди. Оцінила завдану моральну шкоду у розмірі 1 500 000,00 грн, яку просила стягнути з відповідачів.
Просила стягнути солідарно з відповідачів 12 753,87 грн майнової шкоди та 1 500 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, що завдана ДТП.
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Богородчанського районного суду від 20 серпня 2021 року, яке залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року, позов задоволено частково.
Стягнено з ТзДВ «Страхове товариство «Домінанта» на користь ОСОБА_2 11 754,00 грн на відшкодування майнової шкоди та 3 518,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Стягнено з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 1 000,00 грн на відшкодування майнової шкоди та 250 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Частково задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з того, що моральна шкода, завдана внаслідок ДТП за участю водія ОСОБА_6 , що керував автобусом, який перебуває у володінні його роботодавця ОСОБА_5 , відшкодовується саме володільцем джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо водієм.
Частково задовольнивши позов у частині відшкодування моральної шкоди та стягнувши з ОСОБА_5 на користь позивача 250 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що моральна шкода, завдана ДТП за участю водія ОСОБА_6 відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо водієм.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суди враховували тяжкість психологічної травми від усвідомлення свого становища, втрату можливості ходити, вікові обмеження до протезування, а також вимушеність змін у соціальному житті, обмеженість можливостей у спілкуванні з ровесниками, навчанні, тощо. Водночас, суди взяли до уваги встановлену обставину грубої необережність потерпілої, яка сприяла виникненню шкоди, і впливає на розмір відшкодування, погодившись, що потерпіла допустила грубу необережність, оскільки в порушення пункту 4.10, підпунктів «а», «б» пункту 4.14 Правил дорожнього руху різко вибігла на проїжджу частину з-за автобуса, не впевнившись у відсутності на дорозі іншого транспортного засобу, що наближався. Тому суди дійшли висновку про зменшення розміру моральної шкоди до 250 000,00 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У червні 2021 року ОСОБА_5 засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20 серпня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року, просив їх змінити  в частині розміру моральної шкоди та зменшити до 20 000,00 грн. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині стягнення з  ОСОБА_5 250 000,00 грн моральної шкоди є незаконним та необґрунтованим, розмір відшкодування є непосильним для нього та не відповідає його матеріальному становищу.
ДТП відбулася за обставин, коли пішохід ОСОБА_1 різко вибігла на проїжджу частину дороги позаду зустрічного автобуса, коли водій ОСОБА_6 вже не мав технічної можливості попередити наїзд, шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування.
Суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 166/1292/20, провадження № 61-7385св21, від 27 січня 2022 року у справі № 607/15258/19, провадження № 61-4431св20.
Аргументи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.
 
Рухсправи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи. 
У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про зупинення дії рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20 серпня 2021 року відмовлено.
У серпні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. 
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 21 березня 2017 року о 13 год. 30 хв в с. Гута Богородчанського району івано-Франківської області на вул. Шевченка водій ОСОБА_6 , керуючи автобусом марки «ПАЗ-32053», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить підприємцю ОСОБА_5 , рухаючись у напрямку с. Стара Гута вчинив наїзд на пішохода - малолітню ОСОБА_1 . 
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 16 червня 2017 року № 67 малолітня ОСОБА_1 внаслідок наїзду отримала тяжкі тілесні ушкодження, а саме травму правої ноги з неповною травматичною ампутацією кінцівки на рівні нижньої третини стегна, відкритим, багатоуламковим переломом нижньої третини правої стегнової кістки, дефектом м`яких тканин, ушкодженням підколінного нервово-судинного пучка та руйнуванням колінного суглоба, яка ускладнилась травматичним шоком.
За фактом вказаної ДТП 21 березня 2017 року зареєстровано кримінальне провадження № 12017090120000077 за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України. Досудове розслідування проводиться слідчими слідчого відділу Богородчанського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (зараз відділення поліції № 2 (смт Богородчани) Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області.
Досудове розслідування триває. Однак процесуальні рішеня про оголошення підозри у межах кримінального провадження не ухвалювалося.
Підприємець ОСОБА_5 , який є власником транспортного засобу - автобуса ПАЗ 32053, державний номерний знак НОМЕР_1 , що використовувався для перевезення пасажирів на маршруті с. Гута Богородчанського району Івано-Франківської області - м. Івано-Франківськ, застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ТзДА «Страхове товариство «Домінанта», що підтверджується полісом страхування від 28 січня 2017 року №АК/2547725, укладеним між страховою компанією та  ОСОБА_5 строком на 1 рік. Ліміт відповідальності за цим договором за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 200 000,00 грн, а за шкоду, заподіяну майну - 100 000, 00 грн., розмір франшизи - 1 000,00 грн.
 Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).
Під непереборною силою варто розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого варто розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).
Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується (частина друга статті 1193 ЦК України).
Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.
Стаття 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовується і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.
Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
У касаційній скарзі заявник не заперечує, що має відшкодувати моральну шкоду, проте не погоджується з розміром відшкодування. Суди попередніх інстанцій не врахували, що потерпіла допустила грубу необережність та порушила Правила дорожнього руху.
Такі доводи не спростовую висновки судів, оскільки суди встановили, що потерпіла допустила грубу необережність, оскільки порушила пункт 4.10, пункт 4.14 «а, б» Правил дорожнього руху, різко вибігши на проїжджу частину                       з- за автобуса, не впевнившись у відсутності на дорозі іншого транспортного засобу, що наближався, та врахували цю обставину , визначаючи розмір моральної шкоди.
Суд першої інстанції, визначив розмір відшкодування моральної шкоди враховуючи характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнала позивачка, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема суд врахував стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення психологічного стану та інші обставини.
Верховний Суд звертає увагу, що при визначенні розміру моральної шкоди, суди попередніх інстанцій врахували встановлену грубу необережність потерпілої, яка сприяла виникненню шкоди, оцінили обставини справи, виходячи зі ступеню спричиненої шкоди, пов`язаної із каліцтвом малолітньої ОСОБА_1 , і завданих у зв`язку із цим моральних страждань. 
Отже, суди обґрунтовано визначили розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_5 , у розмірі 250 000,00 грн, який зменшений з 1 500 00,00 грн до 250 000,00 грн.
У касаційній скарзі заявник посилається на неврахування висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, викладених у постановах, зазначених у доводах касаційної скарги, на підставі яких відкрито касаційне провадження.
Для визначення подібності правовідносин Верховний Суд враховує правовий висновок, викладений в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, провадження № 14-166цс20, від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10, провадження                    № 14- 97цс21, згідно з якими на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Суд апеляційної інстанції застосував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 166/1292/20, провадження № 61-7385св21, від 27 січня 2022 року у справі № 607/15258/19, провадження № 61-4431св20 з урахування встановлених обставин у справі. 
У постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 166/1292/20, провадження № 61-7385св21 питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). 
У постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 166/1292/20, провадження № 61-7385св21 зроблено правовий висновок, що необережна поведінка потерпілої жодним чином не зменшує душевного болю членів його сім`ї.
Узагальнені висновки у цих постановах, на які посилається заявник не суперечить висновкам судів попередніх інстанцій у справі, яка переглядається.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, оскаржуваних судових рішень - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20 серпня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                      А. С. Олійник
О. В. Ступак
В. В. Яремко