ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04 квітня 2023 року           справа №200/4846/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 р. у справі № 200/4846/22 (головуючий І інстанції Галатіна О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                              У С Т А Н О В И В:  

08 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням уточненої позовної заяви) позивач зазначив, що згідно до ст. 113 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” одержує державну пенсію за віком, яка була призначена з 29.03.2022 р. В червні 2022 року, звернувся до відповідача з заявою з приводу того, чому не має право на пенсію відповідно до ст.8 ЗУ “Про підвищення престижності шахтарської праці”. Однак, з відповіді відповідача вбачається, що до страхового та пільгового стажу не зараховано певні періоди навчання та роботи. Позивач вважає такі дії протиправними і такими, що порушують принципи рівності та гарантування прав і законних інтересів громадянина, об`єктивності та неупередженості суб`єкта владних повноважень у зв`язку з чим звернувся до суду із зазначеним позовом та просив суд: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 29 березня 2022 року, щодо не зарахування до страхового та пільгового стажу за Списком №1-шахтарі період навчання ОСОБА_1 у профтехучилищі №62, з 01.09.1989 року по 29.06.1990 року за професією електрослюсар підземний, до пільгового стажу за Списком №1-шахтарі з 06.07.1990 року по 01.07.1992 року на підприємстві Ш/У “Червона Зірка” в якості електрослюсаря підземного 3-го розряду з повним робочим днем в шахті, до страхового та пільгового стажу за Списком №1- шахтарі не зараховано з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року в якості підземного машиніста електровозу на підприємстві ВП “шахта Україна ”ДП “Селидіввугілля”, з 01.03.2019 року по 23.02.2020 року - в якості бригадир підземних машиністів на ділянку ШП на підприємстві ВП “шахта Україна ”ДП “Селидіввугілля”, з 01.05.2020 року по 31.12.2020 року, з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року, з 01.01.2022 року по 28.02.2022 року в якості підземного машиніста електровозу 4-го розряду з повним робочим днем на підземних роботах на підприємстві ВП “шахта Україна ”ДП “Селидіввугілля”; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно переглянути заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії з 29.03.2022 року врахувавши до пільгового стажу до ст.8 ЗУ “Про престижність шахтарської праці” за Списком №1-шахтарі, та до страхового період навчання ОСОБА_2 у профтехучилищі №62, з 01.09.1989 року по 29.06.1990 року за професією електрослюсар підземний, до пільгового стажу за Списком №1 - шахтарі з 06.07.1990 року по 01.07.1992 року на підприємстві Ш/У “Червона Зірка” в якості електрослюсаря підземного 3-го розряду з повним робочим днем в шахті, до страхового та пільгового стажу за Списком №1- шахтарі з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року в якості підземного машиніста електровозу на підприємстві ВП “шахта Україна ”ДП “Селидіввугілля”, з 01.03.2019 року по 23.02.2020 року - в якості бригадир підземних машиністів на ділянку ШП на підприємстві ВП “шахта Україна ”ДП “Селидіввугілля”, з 01.05.2020 року по 31.12.2020 року, з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року , з 01.01.2022 року по 28.02.2022 року в якості підземного машиніста електровозу 4-го розряду з повним робочим днем на підземних роботах на підприємстві ВП “шахта Україна ”ДП “Селидіввугілля”.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 р. у справі № 200/4846/22 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправними дії відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до страхового та пільгового стажу за Списком №1 - шахтарі період навчання ОСОБА_1 у профтехучилищі №62, з 01.09.1989 року по 29.06.1990 року за професією електрослюсар підземний, до пільгового стажу за Списком №1 - шахтарі з 06.07.1990 року по 01.07.1992 року на підприємстві Ш/У “Червона Зірка” в якості електрослюсаря підземного 3-го розряду з повним робочим днем в шахті, до страхового та пільгового стажу за Списком №1- шахтарі з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року в якості підземного машиніста електровозу на підприємстві ВП “шахта Україна ”ДП “Селидіввугілля”, з 01.03.2019 року по 23.02.2020 року - в якості бригадир підземних машиністів на ділянку ШП на підприємстві ВП “шахта Україна ”ДП “Селидіввугілля”, з 01.05.2020 року по 31.12.2020 року, з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року , з 01.01.2022 року по 28.02.2022 року в якості підземного машиніста електровозу 4-го розряду з повним робочим днем на підземних роботах на підприємстві ВП “шахта Україна ”ДП “Селидіввугілля”. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно переглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії з 29.03.2022 року врахувавши до пільгового та страхового стажу період навчання ОСОБА_2 у профтехучилищі №62, з 01.09.1989 року по 29.06.1990 року за професією електрослюсар підземний, до пільгового стажу за Списком №1 - шахтарі з 06.07.1990 року по 01.07.1992 року на підприємстві Ш/У “Червона Зірка” в якості електрослюсаря підземного 3-го розряду з повним робочим днем в шахті, до страхового та пільгового стажу за Списком №1- шахтарі з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року в якості підземного машиніста електровозу на підприємстві ВП “шахта Україна ”ДП “Селидіввугілля”, з 01.03.2019 року по 23.02.2020 року - в якості бригадир підземних машиністів на ділянку ШП на підприємстві ВП “шахта Україна ”ДП “Селидіввугілля”, з 01.05.2020 року по 31.12.2020 року, з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року , з 01.01.2022 року по 28.02.2022 року в якості підземного машиніста електровозу 4-го розряду з повним робочим днем на підземних роботах на підприємстві ВП “шахта Україна ”ДП “Селидіввугілля”. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 29.03.2022 позивачем через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України надано заяву №885 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV“Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Страховий стаж враховано за період з 06.07.1990 по 13.04.2020 та обчислено відповідно до вимог статті 24 Закону №1058 складає 33 роки 3 місяці 29 днів, у тому числі додаткові 11 років за Список №1. Пільговий стаж роботи складає 11 років 5 місяців 10 днів. До страхового та пільгового стажу не було враховано період навчання з 01.09.1989 по 29.06.1990 у профтехучилищі №62 у зв`язку з тим, що у дипломі серія НОМЕР_1 зазначене прізвище “ ОСОБА_3 ” не відповідає прізвищу у паспорт “ ОСОБА_3 ”. Також, до страхового та пільгового стажу не враховано періоди роботи з 01.03.2010 по 31.12.2010, з 01.03.2019 23.02.2020 та з 01.05.2020 по 31.12.2020 у зв`язку з відсутністю сплати підприємством страхового внеску. Зазначає, що право на обчислення пенсії з урахуванням статті 8 Закону №345 відсутнє. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.     
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно до ст. 113 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” є одержувачем пенсію за віком з 29.03.2022 р., 22.06.2022 року звернувся до відповідача заявою з приводу того, чому не має право на пенсію відповідно до ст.8 ЗУ “Про підвищення престижності шахтарської праці” 
Згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькі області від 30.06.2022 року за № 10369-8888/М-15/8-0500/22 із якої вбачається, що до страхового та пільгового стажу не було враховано період навчання з 01.09.1989 по 29.06.1990 у профтехучилищі №62 у зв`язку з тим, що у дипломі серія НОМЕР_1 зазначене прізвище “ ОСОБА_3 ” не відповідає прізвищу у паспорт “ ОСОБА_3 ”. Також, до страхового та пільгового стажу не враховано періоди роботи з 01.03.2010 по 31.12.2010, з 01.03.2019 23.02.2020 та з 01.05.2020 по 31.12.2020 у зв`язку з відсутністю сплати підприємством страхового внеску.
Згідно до трудової книжки ОСОБА_1 сер. НОМЕР_2 (в частині спірних періодів), останній:
- проходив навчання в СПТУ №62 з 01.09.1989 року по 29.06.1990 року (запис 1); 
- 06.07.1990 року Ш/У “Червона Зірка” ВО “Донецькувігілля з повним робочим днем в шахті (запис 2), 
- з 01.03.2019 року по 23.02.2020 року - в якості бригадир підземних машиністів на ділянку ШП на підприємстві ВП “шахта Україна ”ДП “Селидіввугілля”;
- 15.04.2020 року по теперішній час прийнято якості підземного машиніста електровозу 4-го розряду з повним робочим днем на підземних роботах на підприємстві ВП “шахта Україна”ДП “Селидіввугілля” з повним робочим днем у шахті (запис 32).
Відповідно до диплому НОМЕР_3 від 29.06.1990 року, позивач проходив навчання в СПТУ №62 з 01.09.1989 року по 29.06.1990 року та присвоєно кваліфікацію електрослюсар підземний четвертого розряду.
Згідно довідки №1-695; 1-696; 1-697 від 15.06.2022 року, від підприємства ВП “Шахта Україна” Дії “Селидіввугілля” вбачається, що з заробітної плати ОСОБА_1 стягувались всі внески у повному обсязі за спірний період.
Розрахунку пенсійного стажу позивача до сду надано не було.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України “Про пенсійне забезпечення”.
Як передбачено Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України (його територіальні органи) входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Одними з основних завдань Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску; керівництво та управління солідарною системою загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; призначення (перерахунок) пенсій, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.
Відповідно до покладених завдань і функцій, саме Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень у сфері правовідносин щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому згідно з вимогами частини 2статті 4 КАС України їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.
Щодо зарахування періоду навчання позивача у профтехучилищі №62, з 01.09.1989 року по 29.06.1990 року, суд зазначає наступне.
Як вже зазначалось судом, згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Під час розгляду справи, судом встановлено, що у відповідності до записів у трудовій книжці позивача, останній проходив навчання навчання в СПТУ №62 з 01.09.1989 року по 29.06.1990 року (запис 1) згідно до диплом НОМЕР_3 від 29.06.1990 року.
Відповідно суд наголошує, що трудова книжка позивача містить достатні дані для визначення зазначених періодів в якості  пільгового стажу без надання відповідних довідок.
Відповідачем не зараховано період навчання позивача з 01.09.1989 року по 29.06.1990 року до пільгового стажу, оскільки у дипломі серія НОМЕР_1 зазначене прізвище “ ОСОБА_3 ” не відповідає прізвищу у паспорт “ ОСОБА_3 ”.
Суд звертає увагу, що диплом сер. Б номер № НОМЕР_4 , виданого 29.06.1990 р. містить гербову печатку, та вказує на те що певні недоліки диплому не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду навчання для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 30 листопада 2018 року у справі №235/4179/17.
Враховуючи викладене,  суд приходить до висновку, що  період навчання позивача з 01.09.1989 року по 29.06.1990 року  підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача.
Щодо позовних вимог про зарахування до страхового та пільгового стажу позивача періодів роботи з 06.07.1990 року по 01.07.1992 року, з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року, з 01.03.2019 року по 23.02.2020 року, з 01.05.2020 року по 31.12.2020 року, з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року , з 01.01.2022 року по 28.02.2022 року, суд зазначає наступне.
Відповідачем не враховано періоди роботи позивача з 01.03.2010 по 31.12.2010, з 01.03.2019 23.02.2020 та з 01.05.2020 по 31.12.2020 у зв`язку з відсутністю сплати підприємством страхового внеску. 
Щодо зарахування періодів роботи позивача з 06.07.1990 року по 01.07.1992 року, з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року , з 01.01.2022 року по 28.02.2022 року, відповідачем пояснень суду та розрахунку пенсійного стажу позивача надано не було.
Згідно абз. 1 ч.1   ст.24 Закону №1058   страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього  Закону  за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2  ст. 24 Закону № 1058).
За приписами ч.6  ст.20 Закону № 1058  страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч.12  ст.20 Закону №1058).
Згідно з п.10 ч.1  ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010  № 2464-VI   (далі Закон №2464) страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього  Закону       зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Зокрема ч.1  ст.4 Закону №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.
Як передбачено частиною 2 ст. 25 Закону  № 2464   у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
Податковим кодексом України   встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (п. 171.1 ст. 171).
Згідно ч.1 ст.16 Закону №1058   застрахована особа має право, зокрема, отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, у тому числі в письмовій формі; вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку.
За змістом вищезазначених норм вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків   законом   покладено на страхувальника.
Таким чином суд наголошує, що обов`язок по сплаті  страхових внесків не може обмежувати права робітника на отримання пенсійних виплат.
Поряд з цим, як вже встановлено судом та було вказано вище, згідно записів в трудовій книжці ОСОБА_1 сер. НОМЕР_2 (в частині спірних періодів), останній:
- з 01.03.2019 року по 23.02.2020 року - в якості бригадир підземних машиністів на ділянку ШП на підприємстві ВП “шахта Україна” ДП “Селидіввугілля”;
- 15.04.2020 року по теперішній час прийнято якості підземного машиніста електровозу 4-го розряду з повним робочим днем на підземних роботах на підприємстві ВП “шахта Україна” ДП “Селидіввугілля” з повним робочим днем у шахті (запис 32).
Суд зауважує, та вказує на те, що трудова книжка містить достатні дані для визначення зазначених періодів в якості страхового та пільгового стажу без надання відповідних довідок.
Разом із цим, всі перелічені записи в трудовій книжці позивача внесені на підставі наказів з зазначенням їх номеру та дати.
Згідно довідки №1-695; 1-696; 1-697 від 15.06.2022 року, від підприємства ВП “Шахта Україна” Дії “Селидіввугілля” вбачається, що з заробітної плати ОСОБА_1 стягувались всі внески у повному обсязі за спірний період.
Відповідно робота позивача з 06.07.1990 року по 01.07.1992 року, з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року, з 01.03.2019 року по 23.02.2020 року, з 01.05.2020 року по 31.12.2020 року, з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року, з 01.01.2022 року по 28.02.2022 року підлягає зарахуванню до страхового та пільгового стажу позивача.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачу застосувати ст. 8 Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці”, суд зазначає наступне.
Статтею 1 Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці” №345-VI (далі - Закон №345-VI) передбачено, що його дія поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.
Відповідно до ст.27 Закону №1058, розмір пенсії за віком визначається за формулою:
П = Зп   Кс, де:
П - розмір пенсії, у гривнях;
Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;
Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
Статтею 8 Закону №345-VI, встановлено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Аналогічні положення закріплені і в абз.1 частини першої статті 28 Закону №1058, а саме мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Відповідно до ст.1 Закону №1058, мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.
Державою встановлено додаткову соціальну гарантію отримання пенсійної виплати особам, на яких поширюється дія Закону №345-VI, не нижче трьох прожиткових мінімумів, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
При цьому, розмір пенсії розраховується за правилами, визначеними ст.27 Закону №1058, і за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року, що передбачено ч. 3 ст. 24 Закону № 1058.
Тобто розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону №345-VI, визначається з урахуванням їх стажу та заробітку. До одержаного розміру встановлюється доплата за понаднормовий стаж (по 1% розміру пенсії, але не більш як 1% мінімальної пенсії за віком за кожний повний рік страхового стажу: чоловікам - понад 35, а жінкам - понад 30 років, як це визначено абзацом 1 частини першої ст.28 Закону №1058).
Враховуючи, що право на перерахунок пенсії у відповідності до ст. 8 Закону №345-VI виникає після зарахування відповідного стажу, суд дійшов висновку, що вимоги в частині застосування норм статті 8 Закону України “Про підвищення шахтарської праці” є передчасними та задоволенню не підлягають.
Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Повноваження щодо призначення пенсії відноситься до компетенції відповідача і суд не може підміняти цей орган або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. У рішенні по справі “Класс та інші проти Німеччини” Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.
Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому рішення суду про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію є формою втручання у повноваження.
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача.
Разом з цим, при ухваленні рішення суд керується приписами частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”, у відповідності до яких, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від13.01.2011 (остаточне) у справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява № 28924/04) констатував: "Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ст. 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань, становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п.1 ст.6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п.1 ст.6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п.45, від 10.07.2003, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п.25, ECHR 2002-II)".
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
З системного аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.
Згідно абзацу другому частини 4 статті 245 КАС Україні у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення (перерахунок) пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним, повним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дії відповідача щодо не зарахування до страхового та пільгового стажу за Списком №1-шахтарі період навчання ОСОБА_1 у профтехучилищі №62, з 01.09.1989 року по 29.06.1990 року за професією електрослюсар підземний, до пільгового стажу за Списком №1-шахтарі з 06.07.1990 року по 01.07.1992 року на підприємстві Ш/У “Червона Зірка” в якості електрослюсаря підземного 3-го розряду з повним робочим днем в шахті, до страхового та пільгового стажу за Списком №1- шахтарі з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року в якості підземного машиніста електровозу на підприємстві ВП “шахта Україна ”ДП “Селидіввугілля”, з 01.03.2019 року по 23.02.2020 року - в якості бригадир підземних машиністів на ділянку ШП на підприємстві ВП “шахта Україна ”ДП “Селидіввугілля”, з 01.05.2020 року по 31.12.2020 року, з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року , з 01.01.2022 року по 28.02.2022 року в якості підземного машиніста електровозу 4-го розряду з повним робочим днем на підземних роботах на підприємстві ВП “шахта Україна ”ДП “Селидіввугілля”  та зобов`язання відповідача повторно переглянути заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії з 29.03.2022 року врахувавши до пільгового та страхового стажу період навчання ОСОБА_2 у профтехучилищі №62, з 01.09.1989 року по 29.06.1990 року за професією електрослюсар підземний, до пільгового стажу за Списком №1 - шахтарі з 06.07.1990 року по 01.07.1992 року на підприємстві Ш/У “Червона Зірка” в якості електрослюсаря підземного 3-го розряду з повним робочим днем в шахті, до страхового та пільгового стажу за Списком №1- шахтарі з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року в якості підземного машиніста електровозу на підприємстві ВП “шахта Україна ”ДП “Селидіввугілля”, з 01.03.2019 року по 23.02.2020 року - в якості бригадир підземних машиністів на ділянку ШП на підприємстві ВП “шахта Україна ”ДП “Селидіввугілля”, з 01.05.2020 року по 31.12.2020 року, з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року , з 01.01.2022 року по 28.02.2022 року в якості підземного машиніста електровозу 4-го розряду з повним робочим днем на підземних роботах на підприємстві ВП “шахта Україна ”ДП “Селидіввугілля”.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 р. у справі № 200/4846/22 - залишити без задоволення.                                                                            
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 р. у справі № 200/4846/22 - залишити без змін.                                                                                                 
Повне судове рішення складено 04 квітня 2023 року.     
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                               І.В. Сіваченко