Ухвала 
19 червня 2023 року  
м. Київ
справа № 522/18752/20
провадження № 61-8805ск23
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Лашкевич Дмитро Володимирович, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - акціонерне товариство «УкрСиббанк», про поділ спільно нажитого майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - акціонерне товариство «УкрСиббанк», про визнання майна особистою приватною власністю,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - АТ «УкрСиббанк», про поділ спільно нажитого майна подружжя.
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - АТ «УкрСиббанк», про визнання майна особистою приватною власністю.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Поділено спільне сумісне майно подружжя  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , і у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 .                                       У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на розмір дольової фінансової участі (частку у статутному капіталі юридичної особи) в ТОВ «Аст-Проект» у розмірі 0,1% вартості 6 284 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.
ОСОБА_1 оскаржив рішення Приморського районного суду м. Одеси від
21 жовтня 2022 року в апеляційному порядку в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про визнання квартири особистою приватною власністю ОСОБА_1 , в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося. 
Постановою Одеського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2022 року в оскаржуваній частині залишено без змін.
29 травня 2023 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Лашкевич Д. В., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року (повний текст якої складено 28 квітня 2023 року) в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог щодо визнання квартири особистою приватною власністю ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про їхнє задоволення.  
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)                                статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на відповідні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані при розгляді справи. 
Касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Лашкевич Д. В., не відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону.
Заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права, проте не зазначає конкретні підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
Визначення підстав касаційного оскарження, встановлених процесуальним законом, має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України, та копії скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
Крім того, у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України до касаційної скарги заявником не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених законом порядку і розмірі.
Зважаючи на те, що зустрічну позовну заяву пред`явлено у грудні 2020 року, судовий збір підлягає сплаті за ставками, встановленими законом станом на
01 січня 2020 року.
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 
2020 року становив 2 102 грн.
Ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви
майнового характеру становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 840,80 грн (2 102 грн*0,4) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 10 510 грн (2 102 грн*5) (редакція Закону України «Про судовий збір» на момент подання позовної заяви).
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми. 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна. 
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості. 
Отже, враховуючи характер спору та зміст касаційної скарги, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у цій справі за вимогу майнового характеру з ціною позову 8 573 774 грн (вказана в ухвалі суду першої інстанції від 04 березня 2021 року) - 21 020 грн (10 510 грн х 200%).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у  
м. Києві/Печерському районі, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207.
На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату. 
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. Не усунення недоліків касаційної скарги є підставою для її повернення.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Лашкевич Дмитро Володимирович, на рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 21 жовтня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до
03 липня 2023 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                           Є. В. Синельников