Номер провадження: 22-ц/813/2753/23 
Справа № 502/2139/21
Головуючий у першій інстанції Балан М.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія 57

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 23 грудня 2021 року про забезпечення позову у справі за позовом Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Одеської обласної державної адміністрації до Ізмаїльської районної державної адміністрації,  ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Державне підприємство «Ізмаїльське лісове господарство», Дунайський біосферний заповідник Національної академії наук України про визнання незаконним розпорядження райдержадміністрації, скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, –

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2021 року до Кілійського районного суду Одеської області надійшов позов заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Одеської обласної державної адміністрації до Ізмаїльської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Державне підприємство «Ізмаїльське лісове господарство», Дунайський біосферний заповідник Національної академії наук України про визнання незаконним розпорядження райдержадміністрації, скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки (в.м. т. 1, а.с. 1-61).
Разом з позовом 21 грудня 2021 року прокурором подано заяву про забезпечення позову шляхом:
- заборони ОСОБА_1 , а також іншим фізичним та юридичним особам проведення будь-яких будівельних робіт на земельній ділянці площею 0,1 га для індивідуального дачного будівництва з кадастровим номером 5122383000:01:002:0018;
- заборони ОСОБА_1 , а також іншим фізичним та юридичним особам здійснювати будь-які дії щодо поділу, об`єднання земельної ділянки площею 0,1 га для індивідуального дачного будівництва з кадастровим номером 5122383000:01:002:0018;
- накладення арешту на земельну ділянку площею 0,1 га для індивідуального дачного будівництва з кадастровим номером 5122383000:01:002:0018 (РНОНМ 2184198651223, номер запису про право власності 41768955);
- заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,1 га для індивідуального дачного будівництва з кадастровим номером 5122383000:01:002:0018 (РНОНМ 2184198651223, номер запису про право власності 41768955).
В обґрунтування поданої заяви зазначено, що Одеська обласна прокуратура звернулась до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації до Ізмаїльської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ДП «Ізмаїльське лісове господарство», Дунайський біосферний заповідник НАН України про визнання незаконним розпорядження райдержадміністрації, скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки. Як вказує прокурор, у позовній заяві обґрунтовано, що спірна земельна ділянка надана відповідачу із земель лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні ДП «Ізмаїльське лісове господарство», знаходиться на території Дунайського біосферного заповідника та сформована в порушення приписів земельного законодавства. На даний час існує необхідність у застосуванні судом заходів забезпечення позову (в.м. т. 1, а.с. 217-220).
23 грудня 2021 року ухвалою Кілійського районного суду Одеської області заяву задоволено частково. Вирішено в порядку забезпечення позову по справі №502/2139/21 за позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Одеської обласної державної адміністрації до Ізмаїльської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Державне підприємство «Ізмаїльське лісове господарство», Дунайський біосферний заповідник Національної академії наук України про визнання незаконним розпорядження райдержадміністрації, скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, накласти арешт на належну ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1 га для індивідуального дачного будівництва з кадастровим номером 5122383000:01:002:0018 (РНОНМ 2184198651223, номер запису про право власності 41768955). В іншій частині заяви відмовлено (в.м. т. 1, а.с. 223-225).
09 лютого 2022 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 23 грудня 2021 року. Апелянт не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що судом першої інстанції під час постановлення даної ухвали не перевірено наявність спору, місцезнаходження земель лісового фонду, предмет та підстави заявленого позову, обґрунтування заходів забезпечення позову, підтвердження цих обставин належними та допустимими доказами, відомості про які містяться в Публічній кадастровій карті України, у зв`язку з чим безпідставно накладено арешт на земельну ділянку ОСОБА_1 . На думку апелянта, позивачем не надано жодного документа, який би підтверджував, той факт, що спірна земельна ділянка може бути відчужена на користь інших осіб, або існує реальна загроза відчуження невиконання чи утруднення виконання рішення суду і в чому саме вона полягає. Апелянт зазначає, що вона є добросовісним набувачем земельної ділянки, яку отримано відповідно до вимог Земельного кодексу України в межах норм безоплатної приватизації та з моменту реєстрації прав власності будь-яких дій щодо відчуження даної земельної ділянки не вчиняла та не планувала вчиняти. Також апелянт вказала на те, що позивач не зазначив яким чином заборона відчуження земельної ділянки забезпечить виконання рішення суду в разі його задоволення. Апелянт зазначає, що відсутність причинного зв`язку між забороною відчуження земельної ділянки та вказаним рішенням суду (у випадку задоволення позову) вказує на не співмірність цього заходу забезпечення позову із предметом позовних вимог. Також апелянт повідомила, що орієнтовний розрахунок судових витрат у цій справі складається з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн, та сплати судового за подання апеляційної скарги у розмірі 496,2 грн. З огляду на викладене, апелянт просила оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, судові витрати покласти на позивача (в.м. т. 2, а.с. 1-8).
27 червня 2022 року до Одеського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заступник керівника Одеської обласної прокуратури зазначив, що обласною прокуратурою обґрунтовано та судом першої інстанції встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки та ускладнить можливість поновлення інтересів держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, оскільки існує вірогідність, що невжиття таких заходів спричинить несумлінні дії приватних осіб щодо подальшого відчуження земельної ділянки на користь добросовісних набувачів. Так, прокурор стверджує, що у випадку відчуження ОСОБА_1 земельної ділянки, будь-яка вірогідність реального виконання рішення суду відпадає, оскільки виникне необхідність у оскарженні правочину щодо відчуження земельної ділянки, що має наслідком ініціювання нових судових спорів з добросовісними набувачами. Тому, прокурор просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення (в.м. т. 2, а.с. 40-54).
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 12, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
У судовому засіданні 20 квітня 2023 року представник Одеської обласної прокуратури – прокурор відділу Пашаєв Гаджи Валійович заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін. Від представника ОСОБА_1 – адвоката Кочурова Андрія Олександровича надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності апелянта та її представника.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно існує спір з приводу правомірності набуття відповідачем ОСОБА_1 , права власності на відповідну земельну ділянку на підставі оспорюваного прокурором розпорядження місцевої державної адміністрації, у зв`язку з чим, враховуючи предмет позову, а також реальну можливість відповідача здійснити протягом розгляду справи дії щодо відчуження спірної земельної ділянки. З метою недопущення ускладнення розгляду справи і забезпечення подальшого виконання рішення, суд першої інстанції вважав, що є підстави для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на відповідну земельну ділянку, тобто задоволення заяви частково, оскільки вказаний захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами. Також, суд першої інстанції зазначив, що вжиття інших заходів забезпечення позову, про які в заяві вказує прокурор, буде помилковим, оскільки у разі накладення заборони на вчинення щодо будівельних робіт на спірній земельній ділянці, її поділ, об`єднання, а також заборони проведення реєстраційних дій щодо неї, суд безпідставно обмежить реалізацію її теперішнім власником права користування спірним майном, яке є похідним від права власності. Отже, інші, окрім арешту, заходи забезпечення позову очевидно є неспівмірними з предметом заявлених у справі позовних вимог, є невиправданим надмірним обмеженням похідних речових прав на спірне майно, які не є предметом спору та необхідність їх застосування не підтверджується жодним доказом існування фактичних обставин, з якими пов`язується застосування відповідних видів забезпечення позову (в.м. т. 1, а.с. 224 зворот).
Апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Інститут забезпечення позову, за своєю суттю, повинен слугувати гарантією для забезпечення виконання судового рішення, у випадку задоволення позову, в майбутньому, та, усунення можливих майбутніх перешкод його виконання. При цьому необхідно враховувати, що ухвалення відповідного рішення, серед іншого, повинно мати законну та виправдану мету. Вказане означає, що застосування відповідного заходу забезпечення позову має бути належним чином вмотивовано та підтверджено відповідними доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Крім того, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
Предметом спору в даній справі є вимоги про визнання незаконним розпорядження райдержадміністрації, скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, яка надана відповідачці із земель лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні ДП «Ізмаїльське лісове господарство», яке знаходиться на території Дунайського біосферного заповідника. В обґрунтування заяви про забезпечення позову прокурор вказував на те, що в разі, якщо під час розгляду справи, ОСОБА_1 , здійснить відчуження спірної земельної ділянки на користь третіх осіб, проводитиме роботи з будівництва будівель та споруд, що у свою чергу зумовить реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у випадку задоволення позову вказані обставини нівелюють мету звернення з позовом, адже з метою належного відновлення порушених прав, на захист яких подано даний позов, виникне необхідність ініціювати інший позов, що потребуватиме тривалого часу та значних фінансових витрат, покладання яких на позивача буде непомірним тягарем (в.м. т. 1, а.с. 218 зворот).
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки з наданих позивачем доказів дійсно вбачається наявність спору між сторонами з приводу земель лісогосподарського призначення, а тому суд першої інстанції обґрунтовано вжив заходи забезпечення позову, так як невжиття таких заходів у майбутньому може призвести до ускладнення виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. Судом першої інстанції надана належна правова оцінка доказам позивача, на які він посилається як на підставу для забезпечення позову та враховано фактичні обставини справи, у зв`язку із чим зроблено обґрунтований висновок про часткове задоволення заяви про забезпечення позову та обрано співмірний позовним вимогам вид забезпечення позову. 
Доводи апеляційної скарги на оцінку правильності висновків суду першої інстанції не впливають, оскільки метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у разі задоволення позовних вимог, тому, врахувавши, що зазначений вид забезпечення є належним захистом для попередження можливих труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення позову.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія А, №303-А, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає оскаржувану ухвалу без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 23 грудня 2021 року про забезпечення позову – залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                                 А.І. Дришлюк

       Р.Д. Громік

       С.М. Сегеда

Повний текст постанови складено 01 травня 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                                        А.І. Дришлюк