П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/3324/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дмитришена Р.М. 
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
24 квітня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (відповідача), про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.
Вінницький окружний адміністративний суд позов задовольнив частково. Визнав протиправною відмову ГУНП у Вінницькій області у призначені та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та скасувати висновок як прийняте рішення про відмову у призначені одноразової грошової допомоги від 15.03.2022.
Зобов`язати ГУНП у Вінницькій області вчинити дії для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до поданої заяви (рапорту) від 21.02.2022 з урахуванням висновків, зроблених судом у цьому рішенні. В іншій частині вимог - відмовив.
Стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000  гривень.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що часткова втрата працездатності ОСОБА_1 , яка виникла внаслідок травми, не відноситься до основних повноважень та завдань поліції та відповідно не надає права позивачу на призначення одноразової грошової допомоги за пунктом 5 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію".
Звертає увагу, що в Актах розслідування нещасного випадку за формою Н-5* та Н-1 вказано, що нещасний випадок стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків. Вказані акти складені відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 №1346.
Зазначає, що спеціальним нормативно-правовим актом, затвердженим наказом МВС України, який врегульовує питання ОГД поліцейським є Порядок №4, а тому не підлягає застосуванню положення Порядку №1346 під час вирішення наявності підстав для призначення одноразової грошової допомоги.
Вказує на неспівмірність розміру заявленого гонорару в частині стягнення з ГУНП у Вінницькій області витрат на правничу допомогу, оскільки справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що згідно із п. 5 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" та підпункту 2 пункту 4 Порядку про призначення ОГД від 11.01.2016 №4 (в редакції наказу від 21.09.2017 №788), виплата одноразової грошової допомоги здійснюється, зокрема, у разі отримання травми під час виконання службових обов`язків при участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Згідно з положеннями ч. 3  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства  України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 , проходив службу в органах внутрішніх справ з жовтня 2010 року. 07 листопада 2015 року був переведений до Національної поліції України (у зв`язку з реформою правоохоронної системи).
Відповідно до наказу ГУНП у Вінницькій області від 24.03.2020 № 482, позивач був відряджений до м. Бахмут Донецької області, в місце тимчасової дислокації Батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Вінниця» ГУНП у Вінницькій області. Під час перебування у відрядженні, 25.03.2020 близько 13:30 позивач отримав травму. Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бахмут» (далі - КПП «БЛ1Л м. Бахмут») за № 1508 позивачу було поставлено діагноз: пошкодження зв`язок грудного відділу хребта та правого променевозап`ястного суглобу.
Про даний випадок щодо отримання травми позивач доповів керівництву, подавши рапорт.
Відповідно до Акту розслідування нещасного випадку (в тому числі поранення), що стався 25.03.2020, комісія встановила, що 25.03.2020 біля 13-ї год ящики з дезінфікуючими речовинами та ЗІЗ розвантажували і носили до приміщення дислокації БПСПОП «Вінниця» ГУНП у Вінницькій області. Старший сержант поліції ОСОБА_2 , який брав участь в розвантаженні ЗІЗ, перечепився за поріг і під важкістю ящика вагою близько 20кг. почав різко хилитися вперед. В цей час ОСОБА_1 , який спиною тримав вхідні двері відкритими, попередив падіння ОСОБА_2 , а саме: лівою рукою схопив його за одяг, а ящик притримав правою, при цьому вдарився ліктем о двері. Одразу ОСОБА_1 скрикнув від болю і відчув різкий біль в спині та правій руці. По закінченню розвантаження постраждалий звернувся до лікаря.
За висновками комісії нещасний випадок з ОСОБА_1 стався в період проходження служби при виконанні ним службових обов`язків, про що складено акт форми Н-1 про нещасний випадок від 30.08.2021 та Акт розслідування від 30.08.2021 (форми Н-5) (а.с. 12-18).
Постановою лікарської комісії від 24.11.2021 №12 (а.с. 22), військово-лікарською комісією встановлено причинний зв`язок захворювання, поранення (травми, контузії), а саме пошкодження зв`язок грудного відділу хребта та правого променево-зап`ясткового суглобу. Травма (25.03.2020) так, пов`язана з виконанням службових обов`язків. (Акт ф. Н-1 №33, затверджений заступником начальника ГУНП у Вінницькій області 30.08.2021.
Відповідно до акту огляду МСЕК №10144 позивачу видана довідка від 17.02.2022 в якій зазначено, що травма пов`язана з виконанням службових обов`язків. Ступінь втрати професійної працездатності становить 10 відсотків (а.с. 24-25).
21.02.2022 позивачем на ім`я керівника ГУ НП у Вінницькій області подано заяву (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги. До заяви додано довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках), тощо.
Згідно інформації викладеної в листі від 15.03.2022 позивача повідомлено про відсутність правових підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги (а.с. 35-36). Зокрема зазначено, що при розгляді заяви одноразова грошова допомога застосовується виключно за обов`язкової одночасної наявності деяких умов, що наказу МВС від 11.01.2016 Порядку №4 та п. 5 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про національну поліцію":
1) причина втрати працездатності повинна наступати внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України;
2) на дату подання документів та встановлення причини втрати працездатності особа має проходити службу в органах внутрішніх справ або поліції.
Прийнятим рішенням, а саме висновком від 15.03.2022 відмовлено позивачу у призначенні ОГД.
Позивач оскаржує відмову, вважає її протиправною, тому звернуся до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 №580-ІV “Про Національну поліцію” (далі - Закон №580-ІV, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).
З метою забезпечення виконання повноважень, покладених на поліцію, Законом №580-VIII передбачено гарантії професійної діяльності поліцейського; зокрема, держава гарантує поліцейському право на отримання соціального і правового захисту, передбаченого Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Одним із заходів соціального захисту поліцейського є виплата одноразової грошової допомоги як у разі загибелі (смерті) поліцейського, так і у випадку визначення втрати поліцейським працездатності (ст. 97 Закону № 580-VIII).
Частиною 1 ст. 97 Закону врегульовано, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у випадках, передбачених у вказаній частині.
Згідно з ч.1 ст.97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога, що є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави виплачується особам, які мають право на її отримання, у разі, зокрема, 6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.
Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Аналіз наведеної норми свідчить про те, що одноразова грошова допомога поліцейському за п.5 ч. 1 цієї статті призначається в разі отримання ним поранення під час виконання службових обов`язків, а за п.6 ч. 1 цієї статті в разі поранення, що пов`язане із проходженням служби в поліції.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України 11.01.2016 № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.
За змістом п. 4 цього Порядку та умов випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського, зокрема, 5) пов`язаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 6 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності, крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.
Отже, зазначений порядок також ставить отримання одноразової грошової допомоги в залежність від обставин отримання поранення, або під час виконання поліцейським службових обов`язків, або проходження служби.
Одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності (п. 6 ч. 1 ст. 97 Закону).
Відповідно до Р. ІІ Порядку №4, днем виникнення права на отримання ОГД є дата видачі довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності.
ОГД у разі загибелі (смерті) поліцейського чи втрати працездатності поліцейського призначається та виплачується у випадках та в розмірах, визначених Законом України «Про Національну поліцію», особам, які мають право на її отримання, відповідно до цього Закону.
Відповідно до ч. 4 ст. 100 Закону, одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у частині другій цієї статті, призначається і виплачується за останнім місцем проходження служби поліцейським.
Згідно з ч. 6 ст. 100 Закону, особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.
Відтак, ні Закон, ні Порядок №4 не пов`язує право особи на виплату ОГД з обов`язком особи проходити службу в поліції.
Згідно п. 3.5 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС від 27.12.2002 № 1346 (далі - порядку розслідування), зазначено, що «Керівник підрозділу, одержавши повідомлення про нещасний випадок (у тому числі поранення), крім випадків зі смертельним наслідком та групових випадків травматизму, наказом або розпорядженням організовує його розслідування комісією не менше ніж три особи». Термін проведений розслідування нещасного випадку зазначений в п. 3.8 того ж додатку та становить три доби.
Розміри одноразової грошової допомоги поліцейським регулюються статтею 99 Закону, Так, розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, зокрема, отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) унаслідок причин, зазначених у пункті 6, - залежно від ступеня втрати працездатності у відповідних відсотках від 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Відповідно до п. 3 Р. ІІІ Порядку №4, заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається керівнику органу поліції, закладів освіти за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до органів державної влади (далі - останнім місцем проходження служби).
Для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає документи, перелік яких затверджено п. 4 Р. ІІІ Порядку №4.
У місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 5 розділу ІІІ Порядку 4, бухгалтерські служби готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою (додаток 2).
Відповідно до ч. 2 розділу IV Порядку 4, висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє у територіальних органах поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції, закладах та установах, що належить до сфери управління Національної поліції України - керівник відповідного органу, закладу, установи або особа, на яку покладено виконання таких функцій.
Згідно ч. 3 розділу IV Порядку 4, у разі затвердження висновку про призначення ОГД керівником органу поліції або закладу освіти, в якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня його затвердження видається наказ про виплату ОГД.
У разі відмови у призначенні ОГД чи повернення документів на доопрацювання (документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) заявника письмово інформують про прийняте рішення з обґрунтуванням підстав відмови чи повернення документів на доопрацювання.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач, перебуваючи у відрядженні у м. Бахмут Донецької області отримав травму. Відповідно до Акту розслідування нещасного випадку (в тому числі поранення), від 30.08.2021 комісія встановила, що нещасний висновок, що стався 25.03.2020, з ОСОБА_1 стався в період проходження служби при виконанні ним службових обов`язків, про що складено акт форми Н-1 про нещасний випадок від 30.08.2021 та Акт розслідування від 30.08.2021 (форми Н-5).
Постановою лікарської комісії від 24.11.2021 №12, військово-лікарською комісією встановлено причинний зв`язок захворювання, поранення (травми, контузії), а саме пошкодження зв`язок грудного відділу хребта та правого променево-зап`ясткового суглобу. Травма (25.03.2020) так, пов`язана з виконанням службових обов`язків. (Акт ф. Н-1 №33, затверджений заступником начальника ГУНП у Вінницькій області 30.08.2021.
Також, відповідно до акту огляду МСЕК №10144 позивачу видана довідка від 17.02.2022 в якій зазначено, що травма пов`язана з виконанням службових обов`язків. Ступінь втрати професійної працездатності становить 10 відсотків.
При цьому, суд першої інстанції зазначає, що згідно наказу ГУНП у Вінницькій області від 24.03.2020 № 482, позивач був відряджений до м. Бахмут не для участі в антитерорестичній операції, а для забезпечення особового складу Батальйону патрульної служби поліції особливого призначення “Вінниця” ГУНП у Вінницькій області засобами індивідуального захисту (ЗІЗ) на виконання вимог постанови КМУ №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", згідно якої установлено карантин на території України та міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, обласним, Київській міській державним адміністраціям разом з органами місцевого самоврядування зобов`язано забезпечити організацію виконання та контроль за дотриманням на відповідній території вимог цієї постанови, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів.
Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, підставою для виплати особі одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 5 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" є встановлення факту отримання особою травми, саме під час виконання нею службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції, конкретний та вичерпний перелік яких встановлено статтею 23 Закону України "Про Національну поліцію".
Водночас, оцінюючи відмову відповідача у виплаті позивачу ОГД, судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача 21.02.2022 з заявою (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги. В заяві позивач вказав, що одноразову грошову допомогу не отримував. До заяви додано довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках) від 17.02.2022. Також було додано ряд документів, що передбачені Порядком. Протилежного відповідачем не доведено.
Натомість, відповідно до листа від 15.03.2022 позивача повідомлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується особі, у разі проходження служби в органах внутрішніх справ або поліції, згідно п. 5 частини 1 ст. 97 Закону. Згідно п. 3 розділу І Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського від 11.01.2016 №4 та ст. 2, 23 Закону, в яких визначено основні завдання та повноваження поліцейського, зазначений випадок у Актах Н-1, Н-5 не належить до визначених вищевказаними статтями випадків.
Також у листі вказано, що відповідно до наказу ГУНП у Вінницькій області №190 о/с від 08.07.2021 позивача звільнено зі служби в поліції за п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення) ч. 1 ст. 77 Закону. Втрата працездатності відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №030899 встановлена 17.02.2022, тобто після звільнення. Однак, відповідно до наданих документів інвалідність не встановлена, підстава не відповідає умовам п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону.
Також, матеріалами справи підтверджується, що наказом ГУНП у Вінницькій області від 08.07.2021 за №109 о\с, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення) частини 1 статті 77. Наказом ГУНП у Вінницькій області віл 09.07.2021 за №1279 внесено зміни до наказу від 08.07.2021 №1262 шляхом зміни пункту 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України на пункт 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Вважаючи протиправними накази ГУНП у Вінницькій області від 08.07.2021 № 1262 та від 08.07.2021 за №109 о\с, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05.05.2022 по справі № 120/8618/21-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2022, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Проте, матеріали справи підтверджують, що позивач, як працівник поліції, у період проходження служби отримав тілесні ушкодження у вигляді "пошкодження зв`язок грудного відділу хребта та правого променевозап`ястного суглобу" у період проходження ним служби при виконанні службових обов`язків, що підтверджується актом форми Н-1 про нещасний випадок від 30.08.2021 та Актом розслідування від 30.08.2021 (форми Н-5), довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №030899 від 17.02.2022, у якій зазначено, що травма пов`язана з виконанням службових обов`язків. Ступінь втрати професійної працездатності становить 10 відсотків.
Нещасний випадок з позивачем стався 25.03.2020, натомість акт про нещасний випадок № 33 та акт розслідування нещасного випадку форми Н-5 були складені 30.08.2021, що не заперечується відповідачем.
Вирішуючи спір суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що в даному випадку спірним питанням є право особи на виплату йому одноразової грошової допомоги. Оскільки матеріалами справи доводиться, що позивач отримав травму у період проходження ним служби при виконанні службових обов`язків, він має право на виплату ОГД не відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 97 Закону, а на підставі п. 6 ч. 1 ст. 97 Закону, що не заперечується і відповідачем у відзиві на позов.
До того ж, відповідно до заяви (рапорту) від 21.02.2022, позивач не вказував підставу для виплати, а саме пункт чи статтю Закону, а висловлював прохання про виплату йому одноразової допомоги у зв`язку з тим, що йому встановлено 10 відсотків втрати працездатності в наслідок травми, отриманої під час виконання службових обов`язків. При цьому зазначив, що ОГД він не отримував, що доводиться і матеріалами справи.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відмова ГУНП у Вінницькій області у виплаті позивачу ОГД є протиправною, а відтак, висновок як прийняте рішення про відмову у призначенні ОГД від 15.03.2022 підлягає скасуванню. Відтак, з метою захисту прав позивача на виплату ОГД, необхідно зобов`язати відповідача вчинити дії для виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до поданої заяви (рапорту) від 21.02.2022 з урахуванням висновків, зроблених судом у цьому рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Так, частиною 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).
Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, зі змісту вказаних норм видно, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Як встановлено судом першої інстанції, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн, до суду подано: договір про надання правничої (правової) допомоги від 01.04.2022 року із визначенням розміру гонорару, акт приймання-передачі наданих послуг від 05.04.2022 року, рахунок від 05.04.2022 про оплату в сумі 15000 грн.
З урахуванням обставин справи, а саме: справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; виходячи з характеру доказів у справі (відсутності експертиз, відсутності виклику свідків, тощо); кількості сторін та відсутності інших учасників у справі; враховуючи значення справи для позивача та позицію відповідача про їх неспівмірність, суд першої інстанції приходить до висновку щодо обґрунтованості витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 6000 грн., які відповідають вимогам розумності та співмірності.
При вирішенні питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, судом першої інстанції враховано обсяг фактично наданих адвокатом послуг, складність справи, кількість витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірність обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
Водночас встановлено, що розмір понесених витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.
Також, судом першої інстанції враховано правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19),  де суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При цьому, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача та положення частини третьої статті 139 КАС України, відповідно до якої, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3000,00 грн.   
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 
Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.