ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3030/23 Справа № 201/5972/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Наумова О.С. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       10 травня 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:         
головуючого - Деркач Н.М.
суддів - Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
                                     за участю секретаря - Сахарова Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_2 , про встановлення факту самостійного виховання дитини, - 
В С Т А Н О В И В: 

               У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту самостійного виховання дитини, заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_2 . 
               В обґрунтування заяви посилався на те, що 02.06.2017 року між ним та ОСОБА_2 укладено шлюб, від якого народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З лютого 2022 року сторони почали проживати окремо, син залишився проживати з ним, а мати дитини виїхала за кордон. У травні 2022 року укладено договір, згідно з яким визначене місце проживання дитини разом із батьком. 06.07.2022 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ по справі №201/3829/22 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.07.2022 року шлюб між сторонами розірвано. Заявник разом із сином - ОСОБА_3 і його донькою від першого шлюбу ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, мати дитини з лютого 2022 року до цього часу час не приймає участі у житті дитини, не спілкується з нею, матеріально не утримує. Тобто заявник є батьком, який самостійно виховує дитину. 
               Як зазначає заявник, встановлення факту самостійного виховання дитини потрібно йому для оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, реєстрації місця проживання дитини, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини, отримання відстрочки від мобілізації, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даною заявою та просить встановити юридичний факт самостійного виховання заявником сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
               Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 (заінтересовані особи - ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_2 ) про встановлення факту самостійного виховання дитини - відмовлено. 
               Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву в повному обсязі. 
               Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. 
               Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступних підстав.
               Судом встановлено, що 02.06.2017 року сторони зареєстрували шлюб у Чечелівському районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області під актовим записом № 418. 
               Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 29.09.2020 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьком якого є ОСОБА_1 , а матір`ю - ОСОБА_2 (а.с. 13).
               25.05.2022 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І. посвідчено договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків батьків, відповідно до якого мати дитини ОСОБА_2 також приймає участь у вихованні дитини, у договорі чітко вказано, що мати нарівні з батьком вправі вільно спілкуватися з дитиною у визначений сторонами графік, допускається спільний відпочинок дитини з батьками, сторони зобов`язуються брати участь у вихованні дитини тощо (п.п. 2 - 7 договору) (а.с. 3, 6, 8).
               06.07.2022 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по справі № 201/3829/22 видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , уродженця м. Дніпропетровська, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27.06.2022р. (а.с. 11).
               21.07.2022 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська розірвано шлюб, зареєстрований 02.06.2017р. у Чечелівському районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області під актовим записом № 418 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 20 - 21).
               Відповідно до акта, нижче підписалися голова правління ОК ЖБК «Оранж-парк» Манжула О.В., мешканець квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_5 , мешканка квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_6 , склали цей акт про те, що за адресою: АДРЕСА_1 мешкають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - власник; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - донька; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - син (а.с. 22).
               Відповідно до довідки від 05.09.2022 р. вих № 476/22, підписаної директором ТОВ «Амеда Софіївська» (медичного центру, сімейної клініки), ОСОБА_3 був на оглядах у лікаря-педіатра 11.02.2022р., 23.05.2022р. та 30.08.2022р. з приводу профілактичного огляду за віком. Огляди дитини були проведені у присутності та за згодою батька, мати присутня не була (а.с. 23).
               Відповідно до акта, складеного фахівцем з соціальної роботи Служби у справах дітей та сім`ї Вишневської ОТГ ОСОБА_7 , за заявою ОСОБА_1 , спеціаліст виходом на адресу: АДРЕСА_1 , де мешкають: ОСОБА_1 , його донька ОСОБА_4 та син ОСОБА_3 , встановила, що діти проживають разом з батьком та знаходяться на його утриманні (а.с. 32).
       Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання дитини, суд першої інстанції виходив з того, що 06.07.2022 року видано судовий наказ, яким стягнуто з матері ОСОБА_2 на користь батька ОСОБА_1 аліменти на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з чого слідує, що мати також приймає участь в утриманні дитини. Зі змісту договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків батьків від 25.05.2022 року видно, що мати дитини ОСОБА_2 також приймає участь у вихованні дитини, у договорі чітко вказано, що мати нарівні з батьком вправі вільно спілкуватися з дитиною у визначений сторонами графік, допускається спільний відпочинок дитини з батьками, сторони зобов`язуються брати участь у вихованні дитини тощо (п.п. 2 - 7 договору). Отже, з матеріалів справи встановлено, що сторони обоє беруть участь у вихованні дитини.
               Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
               Так, заявник просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що він самостійно виховує неповнолітню дитину.
               При цьому, питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України).
               Частиною 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
               Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
               Разом з тим, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК України.
               Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
               Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.
               При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).
               Так, в силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (ст. 25), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст. 30) при цьому відповідно до ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання, підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
               З цього слідує, що підставою встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини батьком, необхідно встановити юридичний факт, або декілька, в силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
               Заявник у поданій заяві зазначає, що з моменту припинення шлюбних стосунків з ОСОБА_2 , неповнолітній син ОСОБА_3 проживає разом з ним, знаходиться на його одноособовому утриманні і самостійному вихованні. 
               Такі твердження в силу ст. 141 СК України, колегія суддів апеляційного суду розцінює критично, оскільки розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
               Більш того, з матері ОСОБА_2 на користь батька ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з чого слідує, що мати також приймає участь в утриманні дитини. 
               Разом з тим, заявник не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання неповнолітнього, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу.
               Сімейним кодексом України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України). Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
               Зважаючи на те, що заявник не довів, що матір неповнолітнього в силу певних юридичних фактів не виконує прав та обов`язків щодо своєї неповнолітньої дитини, вимога викладена у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення є необґрунтована та не доведена.
               Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що незважаючи на укладений договір про здійснення батьківських прав та виконання обов`язків батьків, фактично матір дитини не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з матері ОСОБА_2 на користь батька ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання їх малолітнього сина, чого не спростовує заявник, вказане свідчить про те, що мати також приймає участь в утриманні дитини. 
               Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження суду першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції. 
               Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
               Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
               Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка.                 Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін. 
               Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В: 

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2022 року - залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 

       Судді:                                                                        Н.М. Деркач

                                                                               М.М. Пищида

                                                                                       І.Ю. Ткаченко