Номер провадження: 22-ц/813/5136/23 
Справа № 947/27988/20
Головуючий у першій інстанції Бескровний  Я. В.
Доповідач Пузанова Л. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2023 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,
суддів: Ігнатенко П.Я.,
Орловської Н.В., 
секретар Зєйналова А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , на рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди, 
встановив:

У жовтні 2020 року, з урахуванням заяв про збільшення та уточнення позовних вимог, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті Facebook, на сторінці ОСОБА_1 за наступним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) був опублікований відеозапис, зі змісту якого вбачається як відповідач коментує деякі політичні події та дає характеристики окремим особам та політикам, зокрема стверджує , що: (мовою оригіналу): “кстати на меня подал один такой же негодяй, как Васильковский наркоман, на меня подал такой же там есть еще ОСОБА_4 , подал в суд». «Как можно дать оценку какому — то Ковбасюку? Как? Кто он вообще такой, чтобы ему давать какие-то оценки? Это просто учительская подстилка в прямом смысле этого слова, в прямом смысле, подстилка наркомана Васильковского, ну и далее по тексту».
Посилаючись на те, що він (позивач) не є особою, яка страждає на психічний розлад, і не має встановленого діагнозу “наркоманія” та на те, що такі висловлювання щодо нього є недопустимими, оскільки принижують честь та гідність, впливають на соціальний та політичний статус як народного депутата, змінюють в очах людей образ звичайної людини на особу, що хворіє на наркоманію та вживає наркотичні препарати, ОСОБА_3 просив суд визнати інформацію, що поширена ОСОБА_1 у опублікованому ним 23.09.2020року відеозаписі на своїй сторінці на веб-сайті Facebook, щодо того, що ОСОБА_5 «наркоман», недостовірною, та такою, що принижує його честь та гідність; зобов`язати ОСОБА_1 спростувати на своїй сторінці на веб-сайті Facebook, на якій був розміщений відеозапис, недостовірну інформацію шляхом опублікування повідомлення про ухвалене рішення у цій справі з публікацією повного тексту рішення і стягнути з ОСОБА_1 на його користь 100 000грн моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях, внутрішній тривозі та постійних переживаннях щодо зменшення, в результаті отримання поширеної відповідачем недостовірної інформації про нього, довіри виборців, які вже віддали свої голоси за нього на позачергових виборах народних депутатів України у 2019році.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2022 року позов задоволено частково та постановлено: визнати інформацію, що поширена ОСОБА_1 у опублікованому ним відеозаписі 23.09.2020р. на веб-сайті Facebook, на сторінці ОСОБА_1 (розміщено за наступним посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 ) щодо того, що ОСОБА_3 «наркоман», недостовірною, та такою, що принижує честь та гідність ОСОБА_3 .
Зобов`язати ОСОБА_1 спростувати на своїй сторінці на веб-сайті Facebook, на якій був розміщений відеозапис, недостовірну інформацію, шляхом опублікування повідомлення про ухвалене рішення у справі №947/27988/20, опублікувавши резолютивну частину цього рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у якості моральної шкоди 10 000 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Скорохватова Наталія Єгорівна, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що  висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, зокрема щодо визнання поширеної інформації недостовірною, яка за своїм змістом та суттю є оціночним судженням та містить його власну суб`єктивну думку у формі, що не принижує честь, гідність та репутацію позивача, який на час ухвалення оскаржуваного рішення був позбавлений громадянства України та його повноваження як народного депутата України у зв`язку із цим були достроково припинені, а тому підстави для стягнення з нього моральної шкоди відсутні.
Порушення норм процесуального права вбачає в тому, що судом першої інстанції не надано оцінки та не враховано поданих стороною відповідача письмових зауважень до висновку експерта, який є недостовірним доказом внаслідок допущеної у ньому помилки, а також не враховано відсутність доказів як факту завдання відповідачем позивачеві шкоди, так і розміру грошового відшкодування моральної шкоди.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_6 , який діє від імені  ОСОБА_3  її доводи не визнав, висновок суду вважає правильним та обґрунтованим, рішення суду як законне та обґрунтоване просить залишити без змін. 
В судове засідання до суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися.
Про дату, час і місце розгляду справи позивач та відповідач повідомлені шляхом направлення на їх адресу судової повістки, що підтверджено відміткою, проставленою в поштовому повідомленні, про відсутність особи за адресою місця проживання (пункт 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України).
На адресу апеляційного суду надійшли заяви представника позивача — адвоката КостричаМ.П. та представника відповідача- адвоката Скорохватової Н.Є. про розгляд справи у їх відсутність.
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач поширив про позивача недостовірні відомості, які викладені у формі фактичного твердження, мають виражений негативний характер та принижують честь, гідність та ділову репутацію, тобто порушують немайнові права останнього, тому підлягають визнанню такими, що не відповідають дійсності та мають бути спростованими у обраний позивачем спосіб з відшкодуванням моральних збитків.
В процесі розгляду справи суд встановив, що 23 вересня 2020 року на відкритій публічній сторінці в соціальній мережі «Facebook» за посиланням (ІНФОРМАЦІЯ_3 ) відповідачем розміщено відеозапис для невизначеного кола осіб, в якому (окрім іншого) він зробив твердження, які на думку позивача є недопустимими, оскільки принижують честь та гідність, впливають на соціальний та політичний статус як народного депутата, змінюють в очах людей образ звичайної людини на особу, що хворіє на наркоманію та вживає наркотичні препарати.
Факт розміщення відеозапису та висловлення такого твердження, яке він вважає оціночним судженням, і яке не підлягає спростуванню, відповідачем не оспорювався.
Конституцією України встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності. Кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (статті 28, 32 Конституції України).
Разом з тим, статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Наведені гарантовані Конституцією України права громадян відповідають правам людини, які підлягають захисту відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною 11.09.1997 року і яка є частиною національного законодавства України згідно із статтею 9 Конституції України як чинний міжнародний договір.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. №1, беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
При розгляді справ даної категорії суди повинні точно і неухильно застосовувати акти цивільного законодавства України та, враховуючи положення статті 9 Конституції України і беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року № 475-97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №№ 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права (пункти 1, 2 постанови).
Відповідно до положень статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.
Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.
Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Пленум Верховного Суду України у наведеній вище постанові №1 від 27.02.2009 року роз`яснив, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
Таким чином, суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження.
За відтвореним та дослідженим судом відеозаписом, який було надано на окремому електронному носії (а.с.15) ОСОБА_1 зазначає наступне (мовою оригіналу):- «…Кстати, на меня подал один такой же негодяй, как Васильковский наркоман, на меня подал такой же там есть еще ОСОБА_4 , подал в суд…»; «…Как можно дать оценку какому-то Ковбасюку? Как? Кто он вообще такой что бы ему делать какие-то оценки? Это просто учительская подстилка в прямом смыле этого слова, в прямом смыле, подстилка наркомана Васильковского, ну и далее по тексту…».
Як слідує зі змісту висловлювань ОСОБА_1 , інформація в яких викладена саме так, що ОСОБА_3 є наркоманом: «....как Васильковский наркоман…», «....наркомана Васильковского…», він стверджує, що позивач — наркоман. 
За визначенням Всесвітньої організації охорони здоров`я,“наркоманія є станом періодичної чи хронічної інтоксикації, шкідливої для людини і суспільства, викликаної уживанням наркотика (природного чи синтетичного походження)”.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що викладена відповідачем інформація про позивача як про наркомана містить фактичні дані, які можна перевірити та підтвердити або спростувати, і ці фактичні дані не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, тобто є недостовірними, негативними і такими, що порушують особисті немайнові права позивача та підлягають спростуванню у обраний позивачем спосіб.
Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулює спірні правовідносини.
Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних та достатніх доказах і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.
Зокрема, доводи апеляційної скарги про те, що  інформація викладена  ОСОБА_1  не є такою, що може бути визнана недостовірною, і його твердження в даному випадку основані на наявній в мережах інтернету інформації щодо позивача і є оціночним судженням,колегія суддів не бере до уваги  як безпідставні, оскільки оціночними судженнями є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири, а слово «наркоман» означає «той, хто має хворобливий потяг до вживання наркотиків», та є фактичним твердженням про віднесення позивача до осіб, які тяжко хворі на хворобу, що виникає внаслідок систематичного вживання речовин, у зростаючій кількості, які включені до затвердженого на офіційному рівні списку наркотиків, що ніяким чином не підтверджено стороною відповідача, належними та допустимими доказами, тобто ця інформація є недостовірною і як така що порушує особисті немайнові права позивача підлягає спростуванню.
Про правильність такого висновку свідчить й наявний в матеріалах справи висновок експерта №21-5512, складений Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз 26.11.2021року на підставі ухвали Київського районного суду м.Одеси від 23.03.2021року, за яким висловлювання ОСОБА_7 : «Кстати, на меня подал один такой же негодяй, как Васильковский наркоман, на меня подал такой же там есть еще ОСОБА_4 , подал в суд» та « ІНФОРМАЦІЯ_4 ? Как? Кто он вообще такой что бы ему делать какие-то оценки? Это просто учительская подстилка в прямом смыле этого слова, в прямом смыле, подстилка наркомана Васильковского, ну и далее по тексту» щодо того, що ОСОБА_3 є наркоманом, викладено у формі фактичного твердження. (а.с.110-111) 
При цьому колегія судів не приймає викладені, як в письмових зауваженнях до зазначеного висновку експерта, так і в апеляційній скарзі, твердження про його невідповідність закону, як юридично неспроможні, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях представника відповідача і сформовані на його власній (особистій) думці щодо логічності складеного висновку. 
Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що ПресманО.С. висловлюючи, як він вважає, своє оціночне судження щодо ОСОБА_3 , виходив з інформації, яка міститься в мережі інтернет на деяких сайтах і яку, не використавши надане йому законодавством право на відповідь з метою спростування та недопущення подальшого поширення, позивач не спростував, а натомість обрав неналежний спосіб захисту та не підтвердив заподіяння йому моральної шкоди, що виключає можливість задоволення позову, оскільки, вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо.
Оскільки ОСОБА_3 обрано спосіб захисту саме: визнання викладеної відповідачем на веб-сайті Facebook, на своїй сторінці інформації, що ОСОБА_5 «наркоман», недостовірною, та такою, що принижує його честь та гідність із зобов`язанням ОСОБА_1 спростувати на своїй сторінці на веб-сайті Facebook, на якій був розміщений відеозапис, недостовірну інформацію шляхом опублікування повідомлення про ухвалене рішення у цій справі з публікацією повного тексту рішення та стягнення моральної шкоди, у суду першої інстанції не було підстав для відмови в задоволенні позову, встановивши природу та характер цієї інформації.
Крім того у колегії суддів немає підстав вважати, що позивачем не доведено отримання моральної шкоди, так як пунктом 4 частини другої статті 23 ЦК України передбачено визначення моральної шкоди, яка полягає саме у приниженні честі та гідності фізичної особи. Твердження представника ОСОБА_1 , що на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення 22 листопада 2022 року, позивач позбавлений громадянства України (Указ Президента України №502/2022 від 18 липня 2022 року) та його повноваження як народного депутата України достроково припинені (Постанова Верховної Ради України № 2708-IX від 3 листопада 2022 року) не виключає того факту, що на день публікації недостовірної інформації ОСОБА_3 обіймав посаду народного депутата і не спростовує нанесення шкоди його честі, гідності та діловій репутації, що впливає на його імідж і як людини і як громадського діяча на той момент.
При цьому, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував вид та обставини, при яких відбулось порушення особистих немайнових прав, що були визнані протиправними в судовому порядку; характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач в результаті поширення недостовірної інформації; характер його немайнових втрат, які повинні бути відновлені цим рішенням, та правильно вважав розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн достатньою та справедливою сатисфакцією з врахуванням вимог розумності і справедливості.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення пр відмову у задоволенні позову відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє  ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2022 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: П. Я. Ігнатенко

Н. В. Орловська

Повний текст постанови складено 29 травня 2023 року

Суддя Л.В. Пузанова