ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 травня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/6718/22	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року в адміністративній справі №280/6718/22 (головуючий суддя першої інстанції Бойченко Ю.П.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_2 ) (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач 28.11.2022 року звернувся через систему «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 ) в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 НГ України, яка полягає у не нарахуванні (не встановленні) та не виплаті йому частини додаткової винагороди у розрахунку 100000,00 грн. на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за періоди з 18.08.2022 року по 27.09.2022 року (район села Вербове Покровської селищної територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області) та з 08.10.2022 року по 31.10.2022 року (район села Малокатеринівка Кушугумської селищної територіальної громади Запорізького району Запорізької області);
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 НГ України нарахувати (встановити) та виплатити йому додаткову винагороду у розрахунку 100000,00 грн. на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за періоди з 18.08.2022 року по 27.09.2022 року та з 08.10.2022 року по день набрання рішенням суду законної сили (з урахуванням раніше сплачених сум);
- визнати протиправною бездіяльність Південного Одеського ТУ НГ України (ВЧ НОМЕР_2 ) (м. Одеса), яка полягає у ненаданні документів, запитуваних ним у скарзі від 26.10.2022 року, а саме копій витягів з наказів командира ВЧ НОМЕР_1 НГ України про його відрядження у періоди з 30.06.2022 року по 06.08.2022 року до Малинівської сільської територіальної громади Пологівського району Запорізької області, з 18.08.2022 року по 27.09.2022 року до Покровської селищної територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області та з 08.10.2022 року і по тепер до Кушугумської селищної територіальної громади Запорізького району Запорізької області.
В обґрунтування позову зазначено, що на підставі постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 за період з 30.06.2022 року по 06.08.2022 року позивачу виплачено збільшену додаткову винагороду, обчислену в розмірі до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Проте, за інші періоди додаткова винагорода обчислена в розмірі до 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач подав скаргу до ГУ НГ України, яку направлено для розгляду до Південного Одеського ТУ НГ України (ВЧ НОМЕР_2 ) (м.Одеса). Останній  надав відповідь, але не додав до неї копій витягів з наказів командира ВЧ НОМЕР_1 НГ України про відрядження позивача, що, на думку останнього, є порушенням його права на звернення, встановленого Законом України «Про звернення громадян». Зауважує, що відповідно до Переліку №75 Малинівська сільська територіальна громада Пологівського району Запорізької області, Покровська селищна територіальна громада Синельниківського району Дніпропетровської області (в районі с.Вербове), Кушугумська селищна територіальна громада Запорізької області є територіальними громадами, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій. Зауважує, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених Постановою №168, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів. Отже, командир ВЧ НОМЕР_1 НГ України не наділений повноваженнями визначати порядок і умови виплати додаткової винагороди. Крім того, посилається на Порядок і умови виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.08.2022 року №504, пунктом 9 якого визначено випадки, за яких додаткова винагорода не виплачується. Водночас, жодних підстав для невиплати додаткової винагороди, передбачених  п.9 Порядку №504, відповідачі не навели. Отже, єдиною підставою для виплати збільшеного розміру додаткової винагороди (до 100 тис. грн.) є безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів..

          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.    
 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалите нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції під час розгляду справи порушено п.1 ч.3 ст.44 КАС України, що призвело до обмеження позивачу доступу до правосуддя, як учасника справи. Вказує, що суд першої інстанції не з`ясував обставини справи, а також дійшов помилкового висновку стосовно моменту виникнення спірних правовідносин, що на його думку, суттєво вплинуло на прийняте рішення. Вказує, що Наказ №89 не є нормативно-правовим актом та ухвалений не уповноваженою на те особою, та відповідно такий наказ  не мав бути застосований судом першої інстанції під час прийняття рішення у справі, а тому вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального права.  
Також позивачем 07.04.2023 року подано до суду апеляційної інстанції доповнення до апеляційної скарги на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2023 року.
Відповідно до частини 1 статті 303 КАС України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.
Оскільки доповнення до апеляційної  скарги  подано  позивачем  поза  строком  на  апеляційне оскарження,  апеляційний  суд таке доповнення до уваги не приймає.   
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне. 
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проходить військову службу на посаді начальника військового наряду (командира 3-го відділення) 3-го патрульного взводу 1-ї патрульної роти 3-го патрульного батальйону Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, має  військове  звання - старший сержант (а.с.7).
26.10.2022 року позивач, вважаючи, що грошове забезпечення за період з 18.08.2022 року по 27.09.2022 року та починаючи з 08.10.2022 року нараховується та виплачується йому не в повному обсязі (в частині невиплати додаткової винагороди, обчисленої в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць), він  звернувся зі скаргою до ГУ Національної гвардії України, в якій просив надати йому витяги з наказів командира ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України про його відрядження  та про виплату додаткової винагороди. Крім того, просив надати йому довідку про розміри нарахованого грошового забезпечення та роз`яснення щодо порядку нарахування додаткової винагороди, а також просив здійснити перерахунок розміру грошового забезпечення за вищезазначені періоди (а.с.9-10).
Головне управління Національної гвардії України  листом №27/11/3-П-1569-ЕП від 31.10.2022 року повідомлено позивача, що його скаргу надіслано за належністю до Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (Військової частини НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 ) (а.с.11).
Південне Одеське ТУ Національної гвардії України (ВЧ НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 ) листом №3/11-1848 22.11.2022 року повідомило, що відповідно до наказу командира частини від 09.08.2022 року №212 старшому сержанту ОСОБА_1 нараховано та виплачено за період з 01.07.2022 року по 31.07.2022 року - 70000,00 грн.; відповідно до наказу від 05.09.2022 року №235 нараховано та виплачено за період з 01.08.2022 року по 06.08.2022 року - 13548,39 грн.. З 18.08.2022 року по 27.09.2022 року на території Покровської селищної територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області та з 08.10.2022 року по 31.10.2022 року на території Кушугумської селищної територіальної громади Запорізького району Запорізької області бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) не відбувалось, у зв`язку з чим нарахування та виплата додаткової винагороди (доплата до 100 тис.) за відповідні періоди по наказам не здійснювалась. Зазначено, що довідка про розміри нарахованого грошового забезпечення за період з 01.07.2022 року по 31.10.2022 року та витяг з наказу від 05.09.2022 року №235 командира Військової частини НОМЕР_1 додається. Щодо ознайомлення з запитуваними наказами рекомендовано звернутися до командування Військової частини НОМЕР_1 (а.с.12).
Позивач, вважаючи порушеними його права в частині належного розгляду звернення та отримання грошового забезпечення у повному обсязі порушені, оскаржив  дії відповідачів  до суду.

                    Відмовляючи у задоволенні позовних  вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, що виконувані ОСОБА_1 у спірний період бойові завдання відповідали зазначеним умовам (як тим, що визначені Порядком №504, так і тим, що передбачені Порядком №89). Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 за спірні періоди, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що зумовлює висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Скарга позивача, подана до ГУ Нацгвардії України, містить як вимоги щодо поновлення його прав, так і вимоги про надання інформації. У своєму листі (вих. від 22.11.2022 року №3/11-1848) Південне Одеське територіальне управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 ) мав не рекомендувати позивачу звернутися до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка є розпорядником наказів про відрядження, а самостійно направити цей запит до належного розпорядника. Однак, позивач вказану бездіяльність не оскаржує, а оспорює саме не надання запитуваних документів. Проте, Південне Одеське територіальне управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 ), який не є їх розпорядником, правомірно не надав накази про відрядження позивачу.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Правові засади організації та порядку діяльності Національної гвардії України, її загальну структуру, функції та повноваження визначає Закон України «Про Національну гвардію України» від 13.03.2014 року №876-VII (далі по тесту - Закон №876-VII).
Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій (частина 1 статті 1 Закону №876-VII).
Військовослужбовець Національної гвардії України під час виконання покладених на нього службових обов`язків є представником влади і перебуває під захистом держави. (частина 1 статті 20 Закону №876-VII).
Частинами першою, другою статті 21 Закону №876-VII визначено, що держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, членів їхніх сімей, працівників, резервістів Національної гвардії України, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби (виконання обов`язків служби у військовому резерві) або постраждали в полоні у ході бойових дій (війни), в умовах правового режиму надзвичайного стану, під час проходження військової служби за межами України в порядку військового співробітництва або під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.
Військовослужбовці Національної гвардії України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства.
Приписами статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі по тексту – Закон №2011-ХІІ) встановлено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно пункту першого статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до пунктів другого, третього статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-IХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався згідно з Указами Президента від 14.03.2022 року №133/2022, від 18.04.2022 року №259/2022, від 17.05.2022 року №341/2022, від 12.08.2022 року №573/2022, від 07.11.2022 року №757/2022.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 року №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 (далі по тексту - Постанова №168).
Абзацом першим пункту 1 Постанови №168 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Як встановлено судом першої інстанції, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 20.08.2022 року №221 (по стройовій частині) позивача призначено для виконання бойових завдань на об`єкт РГр (н.п. Покровське Дніпропетровської області), а наказом від 08.10.2022 року №265 - для виконання бойових завдань на СО №8 біля с.Малокатеринівка (а.с.46-47).
Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 року №75 затверджено Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) (втратив чинність на підставі наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 року №309, проте був чинним на момент виникнення спірних правовідносин), Покровська селищна територіальна громада Синельниківського району Дніпропетровської області та Кушугумська селищна територіальна громада Запорізького району Запорізької області віднесені до зазначеного переліку. 
Порядок №504 (скасований на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ від 21.09.2022 року №602, проте був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) визначає механізм виплати на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби) Національної гвардії України (далі по тексту - військовослужбовці) додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (п.1 Порядку №504).
Пунктом 2 Порядку №504 установлено, зокрема, що додаткова винагорода на період дії воєнного стану виплачується в розмірах: 
1) 100000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі по тексту - бойові дії або заходи), перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах;
2) 30000 гривень - військовослужбовцям, які проходять службу в районах ведення бойових дій, пропорційно в розрахунку на місяць.
Приписами пункту 3 Порядку №504 визначено, що до безпосередньої участі в бойових діях або заходах належить виконання військовослужбовцем у районах ведення бойових дій:
1) бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде бойові дії, або бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угруповання військ або штабу тактичної групи;
2) бойових (спеціальних) завдань з усебічного забезпечення військових частин (підрозділів), угруповань військ, інших складових сил оборони згідно з бойовими розпорядженнями в умовах вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником (взаємного вогневого контакту);
3) завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки;
4) бойових завдань з відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, за умови безпосереднього вогневого контакту з противником;
5) бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) в умовах безпосереднього зіткнення або взаємного вогневого контакту з противником;
6) бойових завдань з виявлення та вогневого ураження повітряних цілей;
7) польотів, ведення повітряного бою, а також заходів з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту згідно з бойовими розпорядженнями;
8) бойових завдань з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням;
9) бойових завдань з охорони об`єктів під час нанесення по них вогневого ураження противником.
Відповідно до п.4 Порядку №504 документами, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах, є: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або книга служби нарядів та подій, що відбувалися, або постова відомість під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку тощо), на який було здійснено збройний напад, чи їх копії або витяги з них; рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, із зазначенням військового звання, прізвища, власного імені та по батькові (за наявності), періодів (кількості днів) участі військовослужбовців у бойових діях.
Підтвердження виконання бойових завдань, визначених підпунктом 8 пункту 3 цих Порядку та умов, здійснюється на підставі таких документів: витягу з наказу (бойового розпорядження) командувача Національної гвардії України, штабу оперативного (оперативно-тактичного) угруповання, начальника територіального управління, командира військової частини про виконання завдання з розмінування; акта виконаних робіт з розмінування місцевості (акваторії, об`єкта) від вибухонебезпечних предметів (знешкодження та (або) знищення виявлених вибухонебезпечних предметів) та/або формуляра загороджень.
Згідно з п. 1 Порядку №89 під терміном «безпосередня участь військовослужбовця Національної гвардії України у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів» (далі по тексту - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:
бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії в районах ведення воєнних (бойових) дій, що визначаються Головнокомандувачем Збройних Сил України;
бойових (спеціальних) завдань, згідно з бойовими розпорядженнями, із всебічного забезпечення військових частин (підрозділів) в районі ведення воєнних (бойових) дій;
завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях України;
бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
бойових завдань із знешкодження (знищення) незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), диверсійно-розвідувальних сил та інших збройних формувань агресора (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
виконання завдань підрозділами артилерії з вогневого ураження противника; виконання завдань підрозділами протиповітряної оборони з ураження повітряних;
здійснення польотів у районах ведення воєнних дій; ведення повітряного бою;
здійснення заходів з виводу-сил та засобів з під удару противника (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
виконання групами розмінування завдань з розмінування або робіт з улаштування, нарощування, утримання інженерних загороджень на визначених об`єктах, рубежах, районах та позиціях.
Тобто, необхідною умовою для отримання додаткової винагороди у розмірі до 100  000,00 грн. є  не лише перебування військовослужбовця в районах проведення воєнних (бойових) дій, як  вважає  позивач,  а необхідним є саме  безпосередня участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
При цьому, наведені обставини мають бути підтверджені документально.
В матеріалах справи наявні витяги з журналу бойових дій 3 патрульного батальйону 23 оброгп НГ України, відповідно до яких позивач:
з 30.06.2022 року приступив до виконання поставленого бойового завдання щодо оборони рубежів в районі Ольгівське Запорізької області у складі ЗВРез №4 КОУВ «Дніпро»;
з 06.08.2022 року припинив виконання поставленого бойового завдання щодо оборони рубежів в районі Ольгівське Запорізької області у складі ЗВРез №4 КОУВ «Дніпро»;
з 20.08.2022 року приступив до виконання поставленого бойового завдання в районі Покровське Дніпропетровської області у складі ротної групи 3 патрульного батальйону 23 оброгп;
з 27.09.2022 року припинив виконання поставленого бойового завдання в районі Покровське Дніпропетровської області у складі ротної групи 3 патрульного батальйону 23 оброни;
08.10.2022 року приступив до виконання поставленого бойового завдання в районі Малокатеринівка Запорізької області з охорони та оборони м. Запоріжжя у складі сектору оборони №8 (Дніпровські плавні) (а.с.48-52).
Також, згідно з довідкою, виданою першим заступником командира 23 оброгп, відповідно до журналу бойових дій, підсумкових бойових донесень та оперативних зведень, у період з 20.08.2022 року по 27.09.2022 року на території Покровської селищної територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області вогневого ураження або збройного нападу на позиції підрозділів 23 оброгп у вищезазначеному району не зафіксовано; з 08.10.2022 року по 31.10.2022 року на території Кушугумської селищної територіальної громади Запорізького району Запорізької області вогневого ураження або збройного нападу на позиції підрозділів 23 оброгп у вищезазначеному району не зафіксовано (а.с.56).
Отже, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_1 брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Доказів протилежного позивачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції  не  надано, та  в  матеріалах  справи  такі  докази  відсутні.
Посилання  позивача на п.9 Порядку №504 і те, що він  не відповідає умовам, за яких додаткова винагорода військовослужбовцям не виплачується, апеляційний  суд до  уваги  не  приймає та зауважує, що вказана норма у період її дії визначала випадки, за яких додаткова винагорода  взагалі  не виплачується (ані з розрахунку 100000 грн., ані  з  розрахунку 30000  грн.).
Крім того, позивач не був позбавлений права на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, та отримував її у розмірі, що відповідає характеру виконуваних ним завдань.
Посилання позивача на те, що у період з 30.06.2022 року по 06.08.2022 року додаткова винагорода йому виплачувалася у збільшеному розмірі, а отже наявні підстави для її виплати у тому ж розмірі і надалі, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки у період з 30.06.2022 року по 06.08.2022 року позивач здійснював бойове завдання щодо оборони рубежів, натомість у подальшому характер поставлених завдань змінився.
Апеляційний  суд не приймає до уваги  посилання позивача  про те, що до спірних правовідносин має застосовуватися лише Порядок №504, а не Порядок №89 та Інструкція №89, оскільки такі посилання не впливають на результат розгляду справи по суті,  оскільки  як  Порядок №504,  так  і Порядок №89 містять тлумачення, що входить до безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів. Разом із тим, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що виконувані останнім у спірний період бойові завдання відповідали зазначеним умовам (як тим, що визначені Порядком №504, так і тим, що передбачені Порядком №89).
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за спірні періоди діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що зумовлює висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, заявлених до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, про що правильного висновку дійшов і суд першої інстанції.
Стосовно позовних вимог, заявлених до Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (Військової частини НОМЕР_2 ) (м. Одеса), апеляційний суд зазначає  наступне.
Так, позивач посилається на те, що Південне Одеське територіальне управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 ) разом із листом-відповіддю на його скаргу не надав витягів з наказів командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про його відрядження. Однак, будь-яких обґрунтувань, із посиланням на правові норми, позовна заява в цій частині не містить.
При цьому слід зазначити, що порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року №2939-VI. 
Натомість, питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/96-ВР.
Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що скарга – звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Скарга позивача, подана до ГУ Нацгвардії України, містить як вимоги щодо поновлення його прав, так і вимоги про надання інформації.
Частиною першою статті 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:                               1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 
2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Відповідно  до частини  першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 
1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 
2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 
3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них; 
5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.
Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (ч.1 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).
Пунктом першим частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.
Частиною третьої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Отже, у своєму листі від 22.11.2022 року №3/11-1848 Південне Одеське територіальне управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 ) мало не рекомендувати позивачу звернутися до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка є розпорядником наказів про відрядження, а самостійно направити цей запит до належного розпорядника (Військової частини НОМЕР_1 НГ України).
Однак, позивач вказану бездіяльність не оскаржує, а оспорює саме не надання вказаним  відповідачем запитуваних документів.
Проте, Південне Одеське територіальне управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_2 ) (м. Одеса), який не є їх розпорядником, правомірно не надав накази про відрядження позивачу.
З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про необґрунтованість вказаним  позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року в адміністративній справі №280/6718/22 залишити без задоволення. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року в адміністративній справі №280/6718/22 залишити без змін.
                    Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак