ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2989/22  Номер провадження 22-ц/814/2111/23	Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г. В.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.,
суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.
за участю секретаря Філоненко О.В.
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Плескача В`ячеслава Юрійовича на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до Полтавської обласної спілки споживчих товариств про стягнення заробітної плати,-
В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
У травні 2022 року представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням наданих уточнень, просив стягнути з Полтавської обласної спілки споживчих товариств на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки серії НОМЕР_1 за кожен робочий день з 26 січня 2022 року по дату винесення рішення суду з розрахунку 212,20 гривень за день.
Позов мотивовано тим, що  ОСОБА_1 працював в Полтавській обласній спілці споживчих товариств на різних посадах, звідки звільнився у 2019 році. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2019 року його звільнення за прогули визнано незаконним, суд скасував розпорядження № 20-К від 04 червня 2019 року, змінено дату і формулювання звільнення на 20 травня 2019 року за невиконання роботодавцем законодавства про працю за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Постановою Полтавського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року відповідача додатково зобов`язано видати трудову книжку серії НОМЕР_1 , яку він протиправно не видав при звільненні, наразі ця постанова оскаржується в касаційному порядку і не виконана. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 лютого 2020 року на користь позивача стягнуто невиплачену при звільненні заробітну плату, вихідну допомогу і середній заробіток з дня звільнення по 12 лютого 2020 року включно, постановою апеляційного суду це рішення залишено без змін. Рішенням суду від 21 липня 2020 року на його користь стягнуто невиплачені лікарняні і середній заробіток на суму 2033,25 грн, це рішення також залишено без змін. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 січня 2022 року на користь позивача стягнуто середній заробіток за невидачу трудової книжки за період з 13 лютого 2020 року по дату ухвалення рішення суду, наразі це рішення оскаржено в апеляційному порядку. У позові стверджує, що наведеними рішеннями судів встановлені преюдиціальні факти того, що позивачу не видано трудову книжку при звільненні, а його середній заробіток за день складає 212,20 грн та з цієї суми стягувався його середній заробіток. Тому, оскільки трудова книжка залишається невиданою, посилаючись на ч. 5 ст. 235 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку на користь позивача з 26 січня 2022 року (наступний день після ухвалення рішення суду по справі № 554/9488/20). В проміжок часу з 26 січня 2022 року по 06 травня 2022 року 71 робочий день (4 дні в січні, 20 днів в лютому, 22 дні в березні, 20 днів в квітні, 5 днів в травні). Отже, станом на дату подання позову сума середнього заробітку складає: 212,20 грн х 71 день = 15066,20 грн. Крім того, зазначив, що за усталеною судовою практикою щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за умови невидачі трудової книжки, строки позовної давності при звернені до суду не застосовуються. На підставі викладеного, звернувся за судовим захистом.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06 вересня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до Полтавської обласної спілки споживчих товариств про стягнення заробітної плати – відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки матеріали справи не містять переконливих доказів на підтвердження факту порушення відповідачем законних прав позивача, суд вважає, що зазначені вище обставини виключають підстави для застосування ч. 5 ст. 235 цього Кодексу в межах заявленого спору, оскільки за наявності оригіналу трудової книжки, позивач мав можливість реалізувати своє право на працю.
При цьому, обставини дотримання роботодавцем вимог законодавства щодо порядку ведення трудових книжок, зокрема, підстав виготовлення нової трудової книжки серії НОМЕР_2 , яка і була направлена позивачу після звільнення, замість відсутньої у відділі кадрів роботодавця трудової книжки працівника, поданої ним при працевлаштуванні, судом не оцінюються. Оцінка наведених обставин надана судом апеляційної інстанції при постановленні рішення від 02.12.2019 (справа № 554/5630/19), яким зобов`язано Полтавську обласну спілку споживчих товариств надати ОСОБА_1 трудову книжку серії НОМЕР_1 із записом про звільнення із 20.05.2019 року за ч. 3ст. 38 КЗпП України. Відповідне судове рішення перебуває на примусовому виконанні в органах ДВС та не є підставою для стягнення компенсаційних втрат в порядку ч. 5 ст. 235 КЗпП України в межах заявленого спору (а. с. 59).
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись із таким вирішенням спору, представник ОСОБА_1  – адвокат Плескач В.Ю.подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не розібрався з підставами і предметом позову, та не відповів на питання «Чи є підстави для стягнення середнього заробітку на користь позивача за невидачу йому трудової книжки НОМЕР_1 », що свідчить про неповне з`ясування обставин спору. В даному випадку не є спірним те, що трудова книжка НОМЕР_1 це саме та книжка, з якою позивач поступав на роботу, адже Полтавський апеляційний суд вже встановив цю обставину у справі 554/5630/19. А тому її невидача є підставою для стягнення середнього заробітку. Така позиція не суперечить висновку апеляційного суду в межах справи 554/9488/20, адже в ній предмет позову і підстави відрізнялись – в цій справі позивач вимагав середній заробіток за «невидачу трудової книжки». У задоволенні цієї вимоги суд відмовив з огляду на видачу позивачу книжки НОМЕР_2 . При цьому Полтавський апеляційний суд у постанові від 05.05.2022 у справі 554/9488/20 не вказував про відсутність підстав для стягнення середнього заробітку за невидачу трудової книжки НОМЕР_1 , адже вимог про стягнення середнього заробітку за невидачу саме цієї книжки позивач у справі 554/9488/20 не заявляв.
Зазначає, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року в справі 755/12623/19 вказано, що спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці, за пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого частиною другою статті 235 КЗпП України позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI. Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення цього середнього заробітку без обмежень будь-яким строком згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України та не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначеного частиною другою статті 235 КЗпП України.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Відповідно до частини 13 статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно вимог частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на ціну позову та зазначені норми закону, дана справа має розглядатися у письмовому провадженні без повідомлення її учасників.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Полтавською обласною спілкою споживчих товариств, де працював на різних посадах та звільнений розпорядженням № 20-к від 04 червня 2019 року з посади помічника голови правління з економічної та інформаційної безпеки на підставі п. 4ст. 40 КЗпП України.
Відповідно до копії рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2019 року (справа № 554/5630/19) позов ОСОБА_1 до Полтавської обласної спілки споживчих товариств про визнання протиправним наказу - задоволено частково; визнано протиправним і скасовано розпорядження Полтавської обласної спілки споживчих товариств № 20-к від 04.06.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади помічника голови правління з економічної та інформаційної безпеки на підставі ст. 40 п. 4 КЗпП України, з 07.12.2019 року; змінено формулювання підстав та дати звільнення та постановлено вважати, що ОСОБА_1 звільнений з Полтавської обласної спілки споживчих товариств за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, з 20.05.2019 року; зобов`язано Полтавську обласну спілку споживчих товариств внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про його звільнення з посади помічника голови правління з економічної та інформаційної безпеки за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, з 20.05.2019 року; стягнуто з Полтавської обласної спілки споживчих товариств на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000 гривень; в задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 -  відмовлено (а. с. 52-55).
02 грудня 2019 року постановою Полтавського апеляційного суду рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2019 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог про покладення на Полтавську обласну спілку споживчих товариств обов`язку видати ОСОБА_1 трудову книжку серії НОМЕР_1 із записом про звільнення з 20.05.2019 року за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, копію наказу про звільнення з 20.05.2019 року за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, копії всіх наказів про надання йому відпусток, а також довідку із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати за весь період його роботи, - скасовано; ухвалено в цій частині нове рішення; зобов`язано Полтавську обласну спілку споживчих товариств надати ОСОБА_1 трудову книжку серії НОМЕР_1 із записом про звільнення з 20.05.2019 року за ч. 3 ст. 38 КЗпП України; зобов`язано Полтавську обласну спілку споживчих товариств надати ОСОБА_1 копію наказу про звільнення з 20.05.2019 року за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, копії всіх наказів про надання йому відпусток, а також довідку із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати за весь період його роботи; в іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2019 року залишено без змін (а. с. 61-67).
Постановою Верховного Суду від 07 вересня 2022 року касаційну скаргу Полтавської обласної спілки споживчих товариств задоволено частково. Постанову Полтавського апеляційного суду від 2 грудня 2019 року в частині задоволення позовних вимог щодо видачі наказу про звільнення від 20 травня 2019 року за частиною третьою статті 38 КЗпП України скасовано, залишено в силі в цій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 1 жовтня 2019 року.
В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 1 жовтня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 2 грудня 2019 року залишено без змін.
Поновлено виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 1 жовтня 2019 року в частині зобов`язання Полтавської обласної спілки споживчих товариств внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про його звільнення з посади помічника Голови правління з економічної та інформаційної безпеки за власним бажанням у зв`язку із невиконанням роботодавцем законодавства про працю на підставі статті 38 КЗпП України з 20 травня 2019 року.
Поновлено виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 2 грудня 2019 року в частині покладення на Полтавську обласну спілку споживчих товариств обов`язку видати ОСОБА_1  трудову книжку серії НОМЕР_1 із записом про звільнення з 20 травня 2019 року на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні ОСОБА_1 із займаної посади згідно розпорядження роботодавця за № 20-к від 04.06.2019 року, трудова книжка, за заявою працівника, надіслана йому засобами поштового зв`язку та фактично отримана 14.06.2019р., що підтверджується підписом отримувача на поштовому відправленні № 3603926389146 Зазначене твердження підтверджує постанова Полтавського апеляційного суду від 05 травня 2022 року (а.с. 58-60).
Таким чином, апеляційний суд у своїй постанові від 05 травня 2022 року дійшов висновку про те, що роботодавець виконав вимоги ст.47КЗпП України в частині видачі працівникові належно оформленої трудової книжки, а тому оскільки матеріали справи не містять переконливих доказів на підтвердження факту порушення відповідачем законних прав позивача, суд вважає, що зазначені вище обставини виключають підстави для застосування ч. 5 ст. 235 цього Кодексу в межах заявленого спору, оскільки за наявності оригіналу трудової книжки, позивач мав можливість реалізувати своє право на працю.
Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.
Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини
Відповідно до частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст. 48 КЗпК України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Отже, для застосування цієї норми права необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.
Згідно з абзацом 1 статті 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України та Міністерством соціального захисту населення № 58  від 29 липня 1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. При цьому для осіб працездатного віку необхідно вказати час, тривалість та місце проходження підвищення кваліфікації, яке пройшов працівник за останні два роки перед звільненням. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.
Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення йому копії наказу про звільнення або з дня видачі йому трудової книжки.
Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 05 травня 2022 року встановлено, що при звільненні позивача із займаної посади згідно розпорядження роботодавця за № 20-к від 04.06.2019 року, трудова книжка, за заявою працівника, надіслана йому засобами поштового зв`язку та фактично отримана 14.06.2019р., що підтверджується підписом отримувача на поштовому відправленні № 3603926389146.(а.с.59-60).
Обставини дотримання роботодавцем вимог законодавства щодо порядку ведення трудових книжок, зокрема підстав виготовлення нової трудової книжки серії НОМЕР_2 , яка і була направлена позивачу після звільнення, замість відсутньої у відділі кадрів роботодавця трудової книжки працівника, поданої ним при працевлаштуванні, апеляційним судом не оцінюються. Оцінка наведених обставин надана судом апеляційної інстанції при постановленні рішення від 02.12.2019 (справа №554/5630/19), яким зобов`язано Полтавську обласну спілку споживчих товариств надати ОСОБА_1 трудову книжку серії НОМЕР_3 із записом про звільнення із 20.05.2019 за ч.3 ст.38 КЗпП України. Відповідне судове рішення перебуває на примусовому виконанні в органах ДВС та не є підставою для стягнення компенсаційних втрат в порядку ч.5 ст.235 КЗпП України в межах заявленого спору. (а.с.59).
Колегія суддів також зазначає, що згідно рішення Конституційного суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012 в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Таким чином, установивши, що позивач був обізнаний про порушене право із 14.06.2019 (коли отримав трудову книжку серії НОМЕР_2 ) та пов`язуючи підстави стягнення середнього заробітку за кожен день затримки видачі трудової книжки серії НОМЕР_3 із 26 січня 2022, колегія суддів зазначає, що позивач при зверненні в суд із цим позовом 06.05.2022 року пропустив строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Щодо судових витрат
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи, компенсації не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Плескача В`ячеслава Юрійовичазалишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 вересня 2022 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 11 квітня 2023 року.

Головуючий                 О.О. Панченко 
Судді                                          Т.В. Одринська
       В.П. Пікуль