17.04.23
22-ц/812/370/23

Єдиний унікальний номер судової справи № 400/13184/21
Провадження № 22-ц/812/370/23 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.

Постанова
іменем України

17 квітня 2023 року м. Миколаїв Справа № 400/13184/21
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Самчишиної Н.В.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Богуславською О.М.,
за участю: представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Миколаївської міської ради на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шолох Л.М., у приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

У грудні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Миколаївської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, залучено до участі у справі №400/13183/21 в статусі другого відповідача Виконавчий комітет Миколаївської міської ради.
Позивач зазначав, що з 07 липня 2015 року по 14 березня 2021 року проходив військову службу за контрактом на посаді прокурора у Військовій прокуратурі Миколаївського гарнізону Південного регіону України.
Наказом Міністра оборони України №36 (по особовому складу) від 09 лютого 2021 року його звільнено із військової служби у запас за п.п. 2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Наказом керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону №162к від 10 березня 2021 року, ОСОБА_3 з 14 березня 2021 року звільнено з посади прокурора Військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України, у зв`язку із звільненням з військової служби та виключено зі списків особового складу військової прокуратури Південного регіону України.
Під час проходження військової служби, з 21 жовтня 2016 року позивач та члени його сім`ї перебували на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
Наказом Військового прокурора Миколаївського гарнізону №8 від 27 вересня 2019 року «Про надання службового житлового приміщення» позивачу було розподілене службове житлове приміщення, площею 27,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . 17 жовтня 2019 року позивачу та членам його родини видано ордер на вказане службове житло №114 серії 000902.
03 червня 2021 року, за наслідками розгляду рапорту позивача, житловою комісією Миколаївського гарнізону на адресу Миколаївського міського голови було направлене відповідне спільне клопотання тимчасово виконуючого обов`язки начальника Миколаївського гарнізону, військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 та начальника КЕВ м. Миколаєва про зняття статусу службового приміщення та видачу постійного ордеру на займане позивачем службове житлове приміщення.
Пунктом 1 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23 червня 2021 року №555 відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, у зв`язку з відсутністю витягу із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, який передбачений п.7 розділу VII Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380 (далі – Інструкція №380).
Посилаючись на те, що вказане рішення про відмову порушує його права, гарантовані Конституцією України та Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон), та при прийнятті рішення необхідно керуватись п. 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, який має вищу юридичну силу порівняно з Інструкцією № 380, позивач просив:
- визнати протиправними та скасувати пункт 1 рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23 червня 2021 року № 555 «Про розгляд спільного клопотання тимчасово виконуючого обов`язки начальника Миколаївського гарнізону, військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника КЕВ м. Миколаєва щодо включення з числа службових та видачі ордера військовослужбовцю, звільненому у запас» про відмову у задоволенні спільного клопотання про виключення з числа «службових» квартири АДРЕСА_2 та видачі йому ордеру на склад сім`ї з 3 (трьох) осіб на зазначене житлове приміщення для постійного проживання;
- зобов`язати Миколаївську міську раду прийняти рішення за спільним клопотанням тимчасово виконуючого обов`язки начальника Миколаївського гарнізону, військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника КЕВ м. Миколаєва від 03 червня 2021 року № 1/12/134 про виключення з числа «службових» квартири АДРЕСА_2 та видати йому ордер на склад сім`ї з 3 трьох осіб на зазначене житлове приміщення для постійного проживання. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року скасовано та закрито провадження у справі з підстав порушення правил юрисдикції адміністративних судів.
Ухвалою того ж апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2022 року справу передано на розгляд до Центрального районного суду м. Миколаєва.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2022 року відкрито провадження у справі.
У відзиві на позовну заяву представник відповідачів ОСОБА_2 , заперечуючи проти позову, посилався, як на обрання позивачем неналежного способу захисту, так і те, що при розгляді клопотання щодо виключення квартири з числа службових та видачі ордеру ОСОБА_3 на склад сім`ї з 3 осіб, виконавчий комітет Миколаївської міської ради діяв в межах чинного законодавства та у нього були відсутні підстави для виключення жилого приміщення з числа службових.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано пункт 1 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23 червня 2021 року № 555 «Про розгляд спільного клопотання тимчасово виконуючого обов`язки начальника Миколаївського гарнізону, військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника КЕВ м. Миколаєва щодо виключення з числа службових та видачі ордера військовослужбовцю, звільненому у запас» про відмову у задоволенні клопотання про виключення з числа «службових» квартири АДРЕСА_2 та видачі ордера ОСОБА_3 на склад сім`ї з 3 осіб, у зв`язку із відсутністю витягу із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, який передбачений п. 7 розділу VII Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 31 липня 2018 року № 380. 
Зобов`язано Миколаївську міську раду прийняти рішення з розгляду спільного клопотання щодо виключення жилих приміщень з числа службових та видачі ордерів військовослужбовцям Миколаївського гарнізону та особам, звільненим з військової служби, а саме – квартири АДРЕСА_2 та видачі ордера ОСОБА_3 на склад сім`ї з 3 осіб - у встановленому законом порядку з врахуванням наведених у мотивувальній частині цього рішення суду висновків щодо відсутності витягу зі Списку надання постійного житла у Збройних Силах України у 30-денний строк з дня набрання рішенням суду законної сили.
Стягнуто з Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_3 908 грн судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що тимчасово виконуючим обов`язки начальника Миколаївського гарнізону, до свого клопотання Витяг зі Списку надання постійного житла не додався, оскільки у цьому випадку не було сформовано Списку надання постійного житла стосовно ОСОБА_3 .
Проте на час розгляду вказаного клопотання через реформування органів МО України розформовано як КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, який повинен готувати Список надання постійного житла, так і ГКЕУ, яке повинно узагальнити його та внести на розгляд для подальшого затвердження. Така реорганізація не залежала від волі позивача, не залежало від їх волі і відсутність внесення відповідних змін до Інструкції № 380 щодо уповноважених органів. Проте стан, що існує на теперішній час фактично порушує його право на житло саме через дії державних органів та неузгодженість підзаконних нормативно-правових актів положенням діючих Законів України у вказаній галузі та принципу верховенства права (ст. 8 Конституції України) та соціальної справедливості в демократичному суспільстві - адже головним обов`язком держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини (ст. 3 Конституції України). Відмова у зміні статусу службової квартири за АДРЕСА_2 та в закріпленні її за сім`єю позивача, що зареєстровані і проживають в ній, є незаконною і такою, що порушує житлові права позивача. Зобов`язання викладене в резолютивній частині рішення суд вважав ефективним поновленням порушених прав позивача.
Не погодившись із вказаним рішенням Миколаївська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно пункту 7 розділу 7 Інструкції №380, чітко визначено, що для ухвалення позитивного рішення для видачі ордеру на постійну житлову площу, до виконкому повинно бути подано облікову справу військовослужбовця; витяг з Списку надання постійного житла у Збройних Силах України; копію протоколу житлової комісії військової частини; витяг із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення. За відсутності такого Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, виконавчий комітет Миколаївської міської ради позбавлений можливості задовольнити клопотання про виключення квартири із числа службових та видачі ордера позивачу на склад сім`ї з 3 осіб.
Тому, на думку заявника, виконавчий комітет міської ради діяв у спосіб визначений чинним законодавством та у нього були відсутні підстави для виключення жилого приміщення з числа службових. Крім того, у спільному клопотанні не вказано щодо розформування територіальних квартирно-експлуатаційних управлінь, про що зазначив суд, та жодним чином не окреслено проблему, також не надано підтвердження звернення до Міністерства оборони України для вирішення спірного питання.
Заявник зазначав, що Миколаївська міська рада жодним чином не порушувала права позивача та відповідно до норм чинного законодавства не має повноважень для їх поновлення у спосіб зазначений у рішенні суду.
Крім того, представник заявника наголошував, що посилання судом першої інстанції на спільні директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 05 листопада 2019 №Д-322/1/10дек та від 31 березня 2020 №Д-322/1/6дск, не можуть бути покладені в основу ухваленого судового рішення, оскільки вказані документи не є публічними та загальновідомими, та позивачем не додавалися до матеріалів справи. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 посилаючись на безпідставність її доводів, зазначав, що дійсно, згідно спільної директиви правонаступником ГКЕУ, Західне, Північне, Південне та Східне територіальне квартирно-експлуатаційне управління визначено Головне управління майна та ресурсів, проте, станом на день подання спільного клопотання такий орган як ГКЕУ, який повинен формувати вказані списки, був розформований, а зміни у Інструкцію №380 стосовно нового органу, який є відповідальним за формування вказаних списків – не внесено. А тому позивач був позбавлений можливості подати вказаний документ на розгляд. 
Колегія суддів зауважує, що з огляду на припис частини другої статті 239 КАС України після закриття провадження у адміністративній справі № 400/13184/21 позивач не матиме доступу до адміністративного суду з вимогами, які він заявив за правилами адміністративного судочинства у справі № 400/13184/21.
За наявності конфлікту юрисдикцій, закриття провадження у цивільному судочинстві за умови, коли за аналогічними вимогами закрито провадження у адміністративній справі, поставить під загрозу сутність гарантованих Конвенцією прав позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту, з огляду на пріоритет забезпечення принципу правової визначеності є підстави для висновку, що розгляд цього спору має завершитися за правилами цивільного судочинства.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши докази по справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 в період з 07 липня 2015 року по 14 березня 2021 року проходив військову службу за контрактом на посаді прокурора у Військовій прокуратурі Миколаївського гарнізону Південного регіону України. 
ОСОБА_3 було зараховано на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов в загальну чергу з 21 жовтня 2016 року, в позачергову чергу з 20 квітня 2021 року.
27 вересня 2019 наказом Військового прокурора Миколаївського гарнізону №8 «Про надання службового житлового приміщення», ОСОБА_3 надано службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 на склад сім`ї 3-и особи.
09 лютого 2021 наказом №36 Міністра оборони України, ОСОБА_3 звільнено із військової служби у запас за п.п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів.
Наказом керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону №162к від 10 березня 2021 року, ОСОБА_3 з 14 березня 2021 року звільнено з посади прокурора Військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України, у зв`язку із звільненням з військової служби та виключено зі списків особового складу військової прокуратури Південного регіону України.
31 травня 2021 року житловою комісією Миколаївського гарнізону, розглянутий рапорт ОСОБА_3 про зміну статусу «службового» житла за адресою: АДРЕСА_1 та погоджено зміну статусу зазначеної квартири.
03 червня 2021 року на адресу Миколаївського міського голови було направлене спільне клопотання тимчасово виконуючого обов`язки начальника Миколаївського гарнізону, військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 та начальника КЕВ м. Миколаєва про зняття статусу службового житлового приміщення та видачу постійного ордера військовослужбовцю запасу Миколаївського гарнізону, капітану юстиції запасу ОСОБА_3 на кв. АДРЕСА_2 , склад сім`ї 3 особи.
До клопотання додана облікова житлова справа ОСОБА_3 
23 червня 2021 року, за наслідками розгляду клопотання, Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради ухвалено Рішення №555 «Про розгляд спільного клопотання тимчасово виконуючого обов`язки начальника Миколаївського гарнізону, військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника КЕВ м. Миколаєва щодо виключення жилого приміщення з числа службових та видачі ордера військовослужбовцю, звільненому у запас».
Відповідно до зазначеного Рішення, вирішено відмовити тимчасово виконуючому обов`язки начальника Миколаївського гарнізону, військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальнику КЕВ м. Миколаєва у задоволенні спільного клопотання щодо виключення квартири АДРЕСА_2 з числа службових та видачі ордера ОСОБА_3 на склад сім`ї з 3 осіб, у зв`язку з відсутністю витягу із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, який передбачений п.7 розділу VII Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 31 Житлового кодексу УРСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, ЖК та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР, УРСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
Згідно з частиною дев`ятою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. 
Частиною 1 статті 118 ЖК УРСР передбачено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службового рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Пунктом 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081, передбачено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
У п.8 Порядку №1081 визначено, що житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженого з квартирно-експлуатаційним органом.
При цьому житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень. Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу (п.11 порядку №1081).
Станом на час подання пакета документів та винесення оскаржуваного рішення виконкомом Миколаївської міської ради про виключення з числа службових квартири АДРЕСА_2 та надання їй статусу квартири для постійного проживання питання забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України регулювалось Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженою наказом Міноборони від 31 липня 2018 року № 380 (далі Інструкція № 380), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року за №1020/32472, яка зокрема визначала зміст та методику виключення квартир із числа службових у ЗСУ. 
Пунктом 10 Розділу VII цієї Інструкції передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.
Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.
Згідно з пунктами 3-7 цього Розділу для прийняття рішення про надання житлових приміщень для постійного проживання житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) розглядає документи облікових справ військовослужбовців.
Після розгляду документів облікової справи житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) приймає рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання.
Затверджений командиром військової частини протокол засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) разом з обліковою справою направляється військовою частиною до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, що є підставою для видання наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.
На підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району готує список надання житлової площі для постійного проживання (далі - Список надання постійного житла) (додаток 23).
Список надання постійного житла, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, з обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю.
Для розгляду Списку надання постійного житла Комісією з контролю на її засідання можуть запрошуватися голови житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій).
За результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про: погодження надання постійного житла; відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови. Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом.
У разі прийняття Комісією з контролю рішення щодо відмови в погодженні надання постійного житла воно підлягає новому розподілу у встановленому цією Інструкцією порядку протягом одного місяця та є підставою для скасування наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.
Рішення Комісії з контролю є обов`язковим для виконання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, військовими комісаріатами та військовими частинами.
ГКЕУ на підставі рішення Комісії з контролю готує Список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається на затвердження заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків).
Затверджений Список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.
До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає облікову справу військовослужбовця разом з витягом із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, копію протоколу житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), витяг із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.
Таким чином, на виконання п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року N 1081, Інструкцією № 380 визначений певний порядок прийняття рішення про надання військовослужбовцю постійного житла відповідними органами військового управління. А отже, висновок суду першої інстанції щодо застосування положень до спірних правовідносин Інструкції № 380 є правильним.
Матеріали справи не містять документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) з приводу спірного питання, а також Протоколу засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах у Збройних Силах України.
Як встановлено в діючий на час виникнення спірних правовідносин редакції Інструкції №380 визначеного, що ГКЕУ на підставі рішення Комісії з контролю, що оформлюється протоколом, готує Список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) і лише затверджений заступником Міністра України Список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру.
Матеріали справи відповідного затвердженого заступником Міністра оборони України Списку надання постійного житла у Збройних Силах України із зазначенням у ньому прізвища ОСОБА_3 не містять. 
З наявних матеріалів справи, з огляду на зазначені в позові підстави, взагалі неможливо визначити, чи був дотриманий позивачем встановлений Інструкцією № 380 порядок отримання житла у постійне користування. 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що згідно спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 05 листопада 2019 року № Д-322/1/10дек Головне КЕУ, Західне, Північне, Південне та Східне територіальні квартирно-експлуатаційні управління підлягають розформуванню до 30 червня 2020 року, їх правонаступником відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 31 березня 2020 №Д-322/1/6дск визначено Головне управління майна та ресурсів.
За такого, суд першої інстанції дійшов висновку, що станом на день подання вищевказаного спільного клопотання такий орган як ГоловКЕУ, який повинен формувати вказані списки, був розформований, а зміни у вищезазначену Інструкцію, затверджену наказом МО України № 380 від 31 липня 2018 року - стосовно нового органу, який є відповідальним за формування вказаних Списків - не внесено. 
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що позивач не обґрунтовував в позові свої вимоги неможливістю вирішення питання щодо Списку надання постійного житла правонаступником розформованих управлінь. До того ж, матеріали справи не містять звернення позивача та неможливість вирішення цього питання правонаступником розформованих управлінь. За такого, не можна вважати, що унаслідок оскаржуваного рішення виконавчого комітету міської ради позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло.
Таким чином, на думку колегії суддів, відсутні підстави для висновку про те, що позивач дотримався процедури, що є необхідною для реалізації права на отримання житла, яка визначена пунктами 3-7 Розділу VII Інструкції № 380, а отже висновок суду першої інстанції є передчасним.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги про підставність відмови у зміні статусу службової квартири за АДРЕСА_2 та в закріпленні її за сім`єю позивача, оскільки документу передбаченого п. 7 розділу VII Інструкції №380, до поданого клопотання не надано.
До того ж, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу посилання заявника про необґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо покладення на Миколаївську міську раду обов`язку з прийняття рішення з розгляду спільного клопотання щодо виключення жилих приміщень з числа службових та видачу ордеру, оскільки вирішення таких питань відповідно до вищенаведених норм діючого законодавства не належить до повноважень міської ради.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до статті 141 ЦПК України у разі ухвалення нового рішення, апеляційний суд перерозподіляє і судові витрати. 
При вирішенні цього питання апеляційний суд виходить з того, що Миколаївської міською радою за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір 1 362 грн.
Враховуючи, що у задоволення позову ОСОБА_3 відмовлено, то з нього на користь Миколаївської міської ради підлягає відшкодуванню сплачений судовий збір.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради задовольнити.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Миколаївської міської ради судовий збір у розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн сплачений за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                Н.В. Самчишина

Судді:                                                В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 17 квітня 2023 року.