ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року 
м. Київ

справа № 813/1019/16
касаційне провадження № К/9901/27097/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Ханової  Р.Ф.,  Хохуляка В.В., 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Залізничної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.09.2016 (суддя Кравців О.Р.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2016 (головуючий суддя - Попок Я.С., судді - Хобор Р.Б., Сеник Р.П.) у справі за позовом Фінансово-лізингової компанії «Електрон-лізинг» Дочірнього підприємства «Публічне акціонерне товариство «Електрон» до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
УСТАНОВИВ:
Фінансово-лізингова компанія «Електрон-лізинг» Дочірнього підприємства «Публічне акціонерне товариство «Електрон» (далі - Підприємство, позивач, платник) звернулось до суду із позовом до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - Інспекція, відповідач, контролюючий орган), в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 06.11.2015 №0010141503, №0010151503. 
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що у разі якщо сума авансових внесків, сплачених у зв`язку із виплатою дивідендів (прирівняних  до них платежів), перевищує суму податкових зобов`язань з податку на прибуток підприємств за 2013 рік, то платник податку може зменшувати суми щомісячних авансових внесків з даного податку, які підлягають сплаті у 2014 році на суму такого перевищення до повного її погашення, що не враховано контролюючим органом під час проведення перевірки. Вважає помилковим висновок контролюючого органу, викладеного у акті перевірки про порушення позивачем вимог підпункту 153.3.4 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), що призвело до заниження нарахованої суми авансового внеску у зв`язку з виплатою дивідендів та зменшення податку на прибуток за рахунок зменшення авансового внеску при виплаті дивідендів. Зазначає, що Підприємство діяло у відповідності до вимог податкового законодавства, своєчасно та в повному обсязі сплатило авансові внески з податку на прибуток підприємств за періоди, що перевірялися, а тому відсутні підстави для нарахування контролюючим органом додаткових податкових зобов`язань і штрафних санкцій, відтак оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Львівський окружний адміністративний суд постановою від 06.09.2016, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2016, позов задовольнив повністю: визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення Інспекції від 06.11.2015 №0010141503, №0010151503.
Судові рішення мотивовані тим, що контролюючий орган, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, діяв всупереч вимогам чинного податкового законодавства, оскільки відповідачем не було доведено порушення позивачем вимог підпункту 153.3.4 пункту 153.3 статті 153 ПК України, Підприємством був дотриманий порядок заповнення податкової звітності з податку на прибуток, а висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, не відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на припущеннях.
Не погоджуючись із рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, Інспекція подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права. Скаржник доводить, що сума авансового внеску з податку на прибуток при виплаті дивідендів у звітному періоді зараховується у зменшення сум нарахованого податкового зобов`язання з податку на прибуток (з урахуванням зарахованого авансового внеску) відповідно до статті 57 ПК України у декларації за підсумками звітного періоду з перенесенням суми перевищення до наступних податкових періодів. При цьому сума не врахованого у зменшення нарахованої суми податкових зобов`язань податку на прибуток залишку авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів у звітному періоді не формує надміру сплачену суму податку у звітному періоді згідно з підпунктом 14.1.115 пункту 14.1 статті 14, підпунктом 153.3.4 пункту 153.3 статті 153 ПК України, а акумулюється у декларації звітного періоду та переноситься на зменшення податкових зобов`язань з податку на прибуток наступних податкових періодів. 
Позивач у запереченнях на касаційну скаргу, посилаючись на законність і обґрунтованість судових рішень першої та апеляційної інстанцій, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу відповідача залишити без задоволення.  
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 07.02.2017 відкрив провадження за касаційною скаргою Інспекції та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 03.07.2023  прийняв касаційну скаргу Інспекції до провадження та призначив справу до касаційного розгляду в попередньому судовому засіданні на 04.07.2023.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про наступне.
Як установлено судами попередніх інстанцій і підтверджується матеріалами справи, контролюючим органом проведено камеральну перевірку своєчасності сплати до бюджету самостійно визначеного податкового зобов`язання у податковій декларації Підприємства, за результатами якої складено акт від 19.10.2015 №1506/15-03/22412772 (далі - акт перевірки), яким встановлено порушення правил сплати (перерахування) податкового зобов`язання з авансового внеску з податку на прибуток в розмірі податку на прибуток, визначеного у податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік та податкового зобов`язання з податку на прибуток, визначеного у податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік, чим порушено пункт 57.1 статті 57 ПК України, а саме: Підприємством сплачено узгоджену суму податкового зобов`язання за платежем авансові внески з податку на прибуток підприємства та податок на прибуток із затримкою до 30 календарних днів та більше 30 календарних днів.
На підставі висновків акта перевірки Інспекцією прийнято податкові повідомлення-рішення від 06.12.2019:
форми «Ш» № 0010141503, яким до позивача застосовано  до позивача штрафну санкцію за порушення граничного строку сплати податку на прибуток в розмірі 10% в сумі 63909,27 грн;          
форми «Ш» № 0010151503, яким до позивача застосовано до позивача штрафну санкцію за порушення граничного строку сплати податку на прибуток в розмірі 20% в сумі 14930,93 грн.
За результатами адміністративного оскарження прийняті податкові повідомлення-рішення залишені без змін.
Судами установлено, що 26.02.2014 Підприємством подано декларацію з податку на прибуток та задекларовано податок на прибуток за звітний 2013 рік, в рядку 11 «податок на прибуток від діяльності, що не підлягає патентуванню», в сумі 1045331,00 грн. Також до декларації сформовано Додаток ЗП до рядка 13 Податкової декларації з податку на прибуток про зменшення нарахованої суми податку на прибуток в сумі 1209134,00 грн. У додатку ЗП відображено зменшення суми податку на прибуток, яка виникла у зв`язку із сплатою авансового внеску з податку на прибуток при виплаті дивідендів засновнику підприємства 58140,00 грн. До сплати платником задекларовано податок на прибуток за звітний 2013 рік р. 14 «податок на прибуток за звітний податковий період» в сумі (-) 163803,00 грн. На підставі даної декларації узгоджена сума податкового зобов`язання щомісячного авансового внеску з податку на прибуток, який повинен сплачуватись підприємством щомісячно з березня 2014 року по лютий 2015 року складає 87111,00 грн.  
Факт виплати дивідендів засновнику підприємства підтверджено відповідними платіжними дорученнями, наявними у матеріалах справи.
Враховуючи те, що сума авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів була більшою від суми нарахованого податку, що підлягала до сплати за 2013 рік, на 163806,00 грн, позивач на підставі абзацу 6 пункту 57.1 статті  57 ПК України, 17.03.2014 подав відповідачу заяву про зарахування наявної переплати при сплаті авансового внеску в березні 2014 року.
Позивач, вважаючи, що податковий орган погодив подану заяву про зарахування наявної суми переплати в рахунок сплати авансових внесків з податку на прибуток за березень 2014 року та частково за квітень 2014 року в сумі 27692,00 грн та чим реалізував його право, зарахувавши наявну суму переплати, в подальшому податкове зобов`язання щомісячного авансового внеску з податку на прибуток у розмірі 87111,00 грн у березні 2014 року та 27692,00 грн у квітні 2014 року зменшив на суму наявної переплати у розмірі 114803,00 грн. Таким чином з врахуванням зазначеної суми переплати, позивачем сплачено авансовий внесок за квітень 2014 року на загальну суму 59419,00 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.
У подальшому оплату авансових внесків здійснено наступним чином: за травень 2014 року відповідно до платіжного доручення № 611 від 27.05.2014; за червень 2014 року згідно з платіжними дорученнями №711 від 20.06.2014, №3 від 24.06.2014; за липень 2014 року відповідно до платіжних доручень №10 від 04.07.2014, №850 від 24.07.2014; за серпень 2014 року згідно з платіжним дорученням №934 від 14.08.2014, № 995 від 27.08.2014; за вересень 2014 року згідно з платіжним дорученням №1125 від 26.09.2014; за жовтень 2014 року відповідно до платіжного доручення №1273 від 30.10.2014; за листопад 2014 року згідно з платіжним дорученням №1409 від 28.11.2014; за грудень 2014 року згідно з платіжним дорученням №1547 від 29.12.2014; за січень 2015 року відповідно до платіжного доручення №99 від 30.01.2015; за лютий 2015 року відповідно до платіжного доручення №186 від 24.02.2015; за березень 2015 року відповідно до платіжного доручення №337 від 26.03.2015; за квітень 2015 року відповідно до платіжного доручення №483 від 28.04.2015. Оплату здійснено в межах граничних строків сплати авансових внесків. Актом перевірки не встановлено несплату/несвоєчасну сплату податку на прибуток позивачем.
Позивачу також виставлено податкові вимоги №1977-25 від 07.05.2014, № 5481-25 від 22.09.2014 щодо сплати податкового боргу з авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств, які були оскаржені позивачем і надалі скасовані контролюючим органом, що контролюючим органом не оспорюється.
З метою дотримання податкової дисципліни позивач на пропозицію контролюючого органу, викладену в листі від 24.11.2014 №17484/10/13-03-15-03-13/386 подав уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2013 рік, в якій відображено зменшення нарахованої суми податку за рахунок переплаченого авансу у розмірі більшому ніж сума нарахованого до сплати податку.
Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, Верховний Суд виходить із такого.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Пунктом 57.1 статті 57 ПК України установлено, що платник податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платники податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 млн. грн.) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік.
Абзацами п`ятим та шостим пункту 57.1 статті 57.1 ПК України визначено, що на суму сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 ПК України (в тому числі за наслідками попередніх звітних (податкових) періодів) зменшується сума авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом.
Якщо сума авансових внесків з податку на прибуток, сплачена при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 ПК України, перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом, сума перевищення зараховується у зменшення авансових внесків, визначених цим пунктом, у наступних звітних місяцях до повного її погашення.
Джерелами сплати грошових зобов`язань (погашення податкового боргу) з податку на прибуток та авансових внесків з цього податку відповідно до пункту 87.1 статті 87 ПК України є будь-які власні кошти платника або суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.
Відповідно до підпункту 153.3.2 пункту 153.3 статті 153 ПК України, крім випадків, передбачених підпунктом 153.3.5 цього пункту, емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок із податку в розмірі ставки, встановленої пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, нарахованої на суму дивідендів, що фактично виплачуються, без зменшення суми такої виплати на суму такого податку. Зазначений авансовий внесок вноситься до бюджету до/або одночасно з виплатою дивідендів.
Платник податку - емітент корпоративних прав зменшує суму нарахованого податку звітного періоду на суму авансового внеску, попередньо сплаченого протягом такого звітного періоду у зв`язку з нарахуванням дивідендів (підпункт 153.3.3 пункт 153.3 статті 153 ПК України).
Водночас, у разі якщо сума авансового внеску, попередньо сплаченого протягом звітного періоду, перевищує суму податкових зобов`язань підприємства емітента корпоративних прав за податком на прибуток такого звітного періоду сума такого перевищення переноситься у зменшення податкових зобов`язань наступного податкового періоду, а при отриманні від`ємного значення об`єкта оподаткування такого наступного періоду - на зменшення податкових зобов`язань майбутніх податкових періодів (підпункт 153.3.4 пункту 153.3 статті 153 ПК України).
Згідно із внесеними Законом України від 04.07.2013 №403-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо об`єктів нерухомості» змінами на суму сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу (в тому числі за наслідками попередніх звітних (податкових) періодів) платникам дозволено зменшувати суму авансових внесків з податку на прибуток.
Якщо сума авансових внесків з податку на прибуток, сплачена при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу, перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, сума перевищення зараховується у зменшення щомісячних авансових внесків у наступних звітних місяцях до повного її погашення.
Отже, платнику податку надано право враховувати суму сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів та зменшувати у відповідному розмірі суму авансових внесків з податку на прибуток. Враховуючи те, що Податковим кодексом України передбачено визначення суми щомісячних авансових внесків виключно у декларації за попередній звітний рік і не передбачено механізму коригування (зменшення) такої суми протягом року, у платників є можливість здійснити залік сплачених протягом 2013 року сум авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів у зменшення щомісячних авансових внесків по результатам декларування.
Наведена правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 07.02.2023 у справі № 820/3424/16, від 14.11.2019 у справі № 808/8427/15, від 26.07.2021 у справі № 826/25921/15.
З метою використання сум, сплачених при виплаті дивідендів, в рахунок податкових зобов`язань майбутніх періодів, визначальним є те, чи враховувалася ця сума в рахунок зменшення податкових зобов`язань у 2013 році, чи відображалася вона у рядку за кодом 13.5.1 Додатку ЗП до Декларації та чи утворилося від`ємне значення (перевищення), яке підлягає декларуванню у рядку 13.5.2.
Як встановили суди попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, зазначені вище вимоги буди дотримані позивачем, що підтверджується показниками, задекларованими у рядках 13.5.1, 13.5.2 додатку ЗП до Декларацій.
Таким чином, платник податку, у якого при сплаті авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів утворилося сума, що перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, вправі зменшити сплату внесків з цього податку на суму перевищення у наступних звітних місяцях до повного її погашення. Платник податку має право також очікувати від контролюючого органу дії щодо зарахування суми перевищення у рахунок зменшення авансових внесків з податку на прибуток у визначених законом наступних звітних місячних періодах.
За відсутності податкового зобов`язання, наявності переплати, яка відображена і у облікових картках платника податку, підтверджена належними доказами у справі, сплати суми авансових внесків, визначених платником податків у деклараціях з податку на прибуток підприємств у граничні строки, відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату авансових внесків.
З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень та задоволення позовних вимог, натомість аналіз змісту касаційної скарги не дає підстав вважати, що відповідач спростовує вказані висновки.
Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами попередніх інстанцій. Касаційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) відзиві на позов, апеляційній скарзі, та з урахуванням яких суди попередніх інстанцій вже надали оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга не містить.
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували  норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Залізничної об`єднаної державної податкової інспекції ГУ Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.09.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2016 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	Л.І. Бившева Р.Ф. Ханова   В.В. Хохуляк