ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1277/23 Справа № 183/2411/22 	  	Головуючий у першій інстанції: Сорока О. В. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                         Красвітної Т.П., 
суддів:                         Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернудась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 24 грудня 2005 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. У період шлюбних відносин у сторін народилася донька – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 23 жовтня 2019 року рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області шлюб між сторонами був розірваний. Дитина проживає разом з позивачем. Відповідач вихованням дитини не займається, лише частково надає матеріальну допомогу на утримання доньки, а тому дитина майже повністю знаходиться на утримання матері, що ставить її в складне матеріальне становище. Спільної згоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Тому позивач просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання заяви до суду.
       Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, – задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 травня 2022 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі.
       Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.
       Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 грудня 2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 , виданим виконкомом Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис №48 (а.с. 8).
       Під час спільного подружнього життя у сторін народилась донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис №7 (а.с. 9).
       Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2019 року шлюб сторін було розірвано; рішення набрало законної сили.
Згідно довідки №315 від 25.05.2022, ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).
       Відповідно до довідки №77 від 18.07.2022, виданої Військовою частиною НОМЕР_3 Міністерства оборони України, ОСОБА_3 проходить службу у В/ч НОМЕР_4 та отримав заробітку плату з січня 2022 року по липень 2022 року у розмірі 294825,90 грн. (а.с. 26).
20 березня 2021 року ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , виданим Маріупольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №76 (а.с. 29).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданим Тальнівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №31, від іншого шлюбу у відповідача є син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 30).
        ОСОБА_3 в добровільному порядку періодично перераховував на користь ОСОБА_1 кошти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується банківськими виписками АТ КБ “ПриватБанк” (а.с. 31-38), однак такі платежі здійснювались не кожного місяця та розмір оплати не був однаковим. 
       З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 не заперечує щодо сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
       Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
У відповідності зі ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.
Згідно із статтею 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
       Виходячи з викладеного, встановивши, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є спільною дитиною сторін та проживає разом з матір`ю; відповідач є працездатним, має постійне місце роботи, отримує стабільний дохід, має задовільний стан здоров`я; приймаючи до уваги, що відповідач від іншого шлюбу має на утриманні малолітню дитину; враховуючи обов`язок відповідача утримувати свою дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачкою, - колегія суддів дійшла висновку, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 травня 2022 року до досягнення дитиною повноліття.
       Такий розмір аліментів забезпечить право дитини на нормальний життєвий рівень, мінімально достатній для її фізичного, морального, культурного і соціального розвитку.
       Доводи апеляційної скарги, що у відповідача покращилось матеріальне становище, а тому він може сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів є необґрунтованими; розмір аліментів на користь позивачки визначений місцевим судом з урахуванням перебування на утриманні відповідача іншої малолітньої дитини від іншого шлюбу.
       Посилання апелянта на те, що доньці виповнилось повних 16 років і в такому віці дитина потребує більших витрат на розвиток своїх здібностей, - не спростовують наведених вище висновків суду. 
       Колегія звертає увагу, що позивачка, за наявності підстав, не позбавлена можливості звернення до суду з позовом до відповідача за положеннями ст. 185 СК України.
       Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом вимог матеріального чи процесуального закону, які б призвели до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів
       Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
       Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Враховуючи положення ст. 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.
               Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2022 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст судового рішення складений 14 квітня 2023 року.

Головуючий Т.П. Красвітна
       
       Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова