08.05.23
22-ц/812/490/23
Провадження № 22-ц/812/490/23
ПОСТАНОВА
Іменем України
08 травня 2023 року                                                        м. Миколаїв
                                                                                справа № 487/1735/23
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.
суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,
переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та встановлення факту батьківства, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Родіоновою Вікторією Євгенівною, на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва, постановлену 05 квітня 2023 року під головуванням судді Сухаревич З.М., повний текст судового рішення складений цього ж дня,
У С Т А Н О В И В:
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та встановлення факту батьківства.
В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначала, що проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 як чоловік та жінка без укладання шлюбу з вересня 2004 по ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_4 , у свідоцтві про народження якого батьком записаний ОСОБА_5 зі слів матері відповідно до ст. 135 СК України. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації та введенням воєнного стану вона разом з сином виїхала в Одеську область, а ОСОБА_2 перебував на фронті, так як був військовослужбовцем. 07 листопада 2022 року вона отримала сповіщення Центрального районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про смерть ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час несення військової служби у с. Невельське Донецької області від вибухової травми внаслідок військових дій. Відповідно до висновку експертного дослідження від 02.02.2023 року встановити пряму біологічну спорідненість між померлим і сином ОСОБА_4 за допомогою молекулярно-генетичної експертизи неможливо у зв`язку із неможливістю отримання повного та якісного ДНК-профілю, придатного для ідентифікації особи. Проте Висновком молекулярно-генетичної експертизи із даних ДНК сина ОСОБА_3 від першого шлюбу - ОСОБА_2 - встановлено, що біологічна спорідненість по чоловічій лінії не виключається, чим фактично підтверджено спорідненість братів по батькові. 
Також ОСОБА_1 зазначала, що в даному випадку спору про право немає, оскільки вона та померлий на момент смерті не мали спільного нерухомого майна, транспортні засоби та інше майно, що може бути предметом спадщини, заява про прийняття спадщини не подавалась, спадкова справа не заводилась.
Обґрунтовуючи необхідність встановлення факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 з вересня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 посилалась на необхідність встановлення їй соціальних гарантій як дружини померлого військового. 
Також заявниця просила суд встановити факт батьківства ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та внести відповідні зміни про батька до актового запису № 3464 від 22 жовтня 2009 року, складеного Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, посилаючись на те, що від встановлення вказаного факту залежить реалізація гарантованого Конвенцією про права дитини права неповнолітнього ОСОБА_4 знати свого батька.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2023 року відмовлено у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Родіонова В.Є., посилаючись на порушення норм процесуального права, права дитини на доступ до правосуддя та захисту його особистих прав щодо визначення його походження від батька, просила скасувати ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2023 року в частині відмови у відкритті провадження щодо факту встановлення батьківства.
Апелянт вважає, що в даному випадку спору про право не має, оскільки померлий не мав у власності нерухоме майно, транспортні засоби та інше майно, що може бути предметом спадкових прав. Висновок суду першої інстанції про те, що даний спір має виключно публічно-правовий характер не відповідає дійсності, оскільки в даному випадку необхідність є у захисті особистих прав дитини щодо його походження, спорідненості та наявності у нього біологічного батька, якого він знав. Посилання виключно на постанову Верховного Суду від 22 березня 2023 року не можуть бути підставою для відмови у прийнятті позову в частині батьківства, оскільки вказана постанова стосується спору про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та не відноситься до встановлення факту батьківства, до того ж процедура факту батьківства чітко визначена нормами СК України.
В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Родіонова В.Є. - підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею та дитиною певного соціально-правового статусу для отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця. І хоча заявниця і не зазначає, що встановлення факту батьківства їй необхідно для отримання грошової допомоги як дитини померлого військовослужбовця, проте, виходячи з положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дитина має право на отримання одноразової грошової допомоги, а тому за своїм предметом та можливими правовими наслідками її вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, отже не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства, а підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Ухвала суду в частині відмови у відкритті провадження за заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в апеляційному порядку не оскаржувалась, а тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України її законність і обґрунтованість в цій частині не перевірялась.
Щодо висновків суду першої інстанції наявність підстав для відмови у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства, то колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного. 
Так, заяву про встановлення факту батьківства ОСОБА_1 пред`явила до суду за правилами окремого провадження.
Пунктом 5 частини другої ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Частиною 1 статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Відповідно до частини 1 статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до частини 1 статті 130 СК України є смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим.
Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що запис про батька сина заявниці - ОСОБА_4 - вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, у шлюбі із ОСОБА_2 заявниця не перебувала, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 загинув при виконанні бойового завдання від вибухової травми внаслідок військових дій.
У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
За правилами ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, a якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Таким чином, встановлення юридичного факту, зокрема, факту батьківства, можливо як в порядку окремого провадження, так і в порядку позовного провадження залежно від наявності спору про право цивільне.
При цьому процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року в справі № 640/10329/16 (провадження № 61-38св18).
У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), на яку посилається суд першої інстанції, Верховний Суд виснував, що в аналізі застосування частини шостої статті 294 ЦПК України слід виходити з того, що залишити без розгляду заяву, подану в порядку окремого провадження, у зв`язку із встановленням існування спору про право можливо виключно у тому разі, якщо виявлений спір можливо вирішити саме в порядку цивільного судочинства. Якщо ж такий спір вирішити в порядку цивільного судочинства неможливо, суд повинен закрити провадження у справі (або відмовити у відкритті провадження на стадії прийняття поданої заяви) із зазначенням правильного для вирішення такого правового питання виду судочинства.
Також Верховний Суд звертав увагу, що при визначенні юрисдикції спору суд повинен врахувати правову мету звернення заявника до суду. 
У справі № 290/289/22-ц заявник звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересовані особи: військова частина та Міністерство оборони України. Встановивши, що між заявником та Міністерством оборони України виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за нею певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками заявниці, їх виникненням, існуванням та припиненням, Верховний Суд дійшов висновку, що за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства, а тому закрив провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Між тим у справі, що переглядається в апеляційному порядку, ОСОБА_1 у своїй заяві зазначає метою встановлення факту батьківства ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією про права дитини права неповнолітнього ОСОБА_4 знати свого батька та не пов`язує її з необхідністю визнання за дитиною певного соціально-правового статусу для отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця.
Отже правовідносини у справі № 290/289/22-ц та у справі, що переглядається в апеляційному порядку, в частині вимог про встановлення факту батьківства не є подібними.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 в частині встановлення факту батьківства на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі вказав, що заявниця не зазначала, що встановлення факту батьківства їй необхідно для отримання грошової допомоги як дитини померлого військовослужбовця, проте припустив, що оскільки дитина відповідно до положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на отримання одноразової грошової допомоги, то і в цій частині вимог заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Між тим такий висновок суду є передчасним, оскільки ґрунтується на припущеннях, без з`ясування усіх дійсних обставин справи.
Разом із тим, якщо під час судового розгляду справи у порядку окремого провадження та дослідження всіх обставин справи буде встановлено спір про право, який вирішується в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, то це є підставою для залишення заяви без розгляду із роз`ясненням заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Якщо ж з огляду на мету звернення заявниці до суду такий спір вирішити в порядку цивільного судочинства неможливо, оскільки спір існує у сфері публічно-правових відносин, то це є підставою для закриття провадження у справі із зазначенням про те, що такий спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
За такого висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 в частині встановлення факту батьківства на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України на стадії вирішення питання про відкриття провадження є передчасним, а тому ухвала суду відповідно до пунктів 1, 4 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа - поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду - для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Керуючись ст. 367, 374, 379, 382 - 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Родіоновою Вікторією Євгенівною, задовольнити.
Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2023 року в частині відмови у відкритті провадження щодо вимог про встановлення факту батьківства скасувати та направити справу в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий                                                     В.В Коломієць

Судді Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 10 травня 2023 року