ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року	Львів	Справа № 380/17407/22 пров. № А/857/3360/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Онишкевича Т.В.,
суддів                                                                      Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,
                                                                                                                                   
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
          
суддя у І інстанції                                                            Гулик А.Г.,
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Львів,
дата складення повного тексту рішення                               20 січня 2023 року,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України (далі – Військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування і виплати позивачці допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2017 роках та підйомної допомоги за 2017 рік без урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22 вересня 2010 року;
- зобов`язати відповідача провести перерахунок і виплатити позивачці допомогу на оздоровлення, виплачену у 2016-2017 роках та підйомну допомогу за 2017 рік з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22 вересня 2010 року;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплатити позивачці надбавки за кваліфікацію за період з 2011 по 2018 роки у розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру;
- зобов`язати відповідача провести перерахунок і виплатити позивачці надбавку за кваліфікацію з січня 2011 року по листопад 2012 року 2-й клас у розмірі 5% посадового окладу, з грудня 2012 року по лютий 2018 року 1-ий клас к розмірі 8% посадового окладу, визначеному у додатку №25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294, з урахуванням раніше виплачених сум;
-  визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплатити позивачці винагороди за бойове чергування за період з лютого по грудень 2011 року, з грудня 2013 року по лютий 2018 року включно у розмірі 5%, що становить 50% від мінімально встановленого розміру постановою Кабінету Міністрів України №1294 від 07 листопада 2007 року;
- зобов`язати відповідача провести перерахунок і виплатити позивачці винагороду за бойове чергування за період з лютого по грудень 2011 року, з грудня 2013 року по лютий 2018 року у розмірі 30% посадового окладу, визначеному у додатку №25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294, з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачці компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати з січня 2011 року по день фактичної виплати.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2023 року у справі № 380/17407/22, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, вказаний позов було задоволено частково. 
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2017 роках, та підйомної допомоги за 2017 рік без урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій” №889 від 22 вересня 2010 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок і позивачці допомогу на оздоровлення, виплачену у 2016-2017 роках, та підйомну допомогу за 2017 рік з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій” №889 від 22 вересня 2010 року, з урахуванням виплачених сум.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію за період з 2011 по 2018 роки у розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру.
Зобов`язано відповідача провести перерахунок і виплатити позивачці надбавку за кваліфікацію за період з січня 2011 року по листопад 2012 року за 2-й клас у розмірі 5% посадового окладу, за період з грудня 2012 року по лютий 2018 року за 1-ий клас у розмірі 8% посадового окладу, визначеному у додатку №25 до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07 листопада 2007 року №1294, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 винагороди за бойове чергування за період з лютого по грудень 2011 року, за період з грудня 2013 року по лютий 2018 року включно у розмірі 5%, що становить 50% від мінімально встановленого розміру постановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №1294 від 07 листопада 2007 року.
Зобов`язано відповідача провести перерахунок і виплатити ОСОБА_1 винагороду за бойове чергування за період з лютого по грудень 2011 року, за період з грудня 2013 року по лютий 2018 року у розмірі 30% посадового окладу, визначеному у додатку №25 до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07 листопада 2007 року №1294, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам Закону. Щомісячна додаткова грошова винагорода не може вважатись одноразовою, оскільки така відповідає ознакам додаткового виду грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер, а тому має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога на оздоровлення та підйомна допомога. 
При задоволенні позовних вимог про нарахування та виплату позивачці надбавки за кваліфікацію за період з 2011 по 2018 роки у розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру, суд вважав, що оскільки 29 червня 2008 року набрала чинності Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Адміністрації державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року №425, а відтак відпали підстави для застосування обмеження розміру надбавки за кваліфікацію.
Задовольняючи позовні вимоги про нарахування та виплату позивачці винагороди за бойове чергування за період з лютого по грудень 2011 року, з грудня 2013 року по лютий 2018 року, суд виходив із того, що обмеження такої виплати в розмірі 5% посадового окладу нормативно не передбачено, а тому така винагорода має виплачуватись у розмірі 30% посадового окладу, як визначено у додатку №25 постанови Кабінету Міністрів України “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” №1294 від 07 листопада 2007 року.
Відмовляючи у задоволенні позивної вимоги про виплату позивачці компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати, суд з посиланням на постанову Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 240/186/20 дійшов висновку, що така вимога є передчасною.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем, який у своїй скарзі просив скасувати рішення суду та прийняти нове про відмову в задоволенні позову. На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що позивачкою пропущено строк звернення до суду із заявленими позивними вимогами, оскільки з часу її звільнення зі служби минуло півтора року.
Окрім того, звернув увагу апеляційного суду, що допомога на оздоровлення та підйомна допомога відноситься до одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Вважає, що щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Щодо виплати надбавки за кваліфікацію, скаржник зазначив, що пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” №1294 від 07 листопада 2007 року (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) встановлене обмеження виплати надбавки за кваліфікацію у розмірі 50% нормативно установленого розміру. Тому підстав для виплати такої без обмеження немає.
Щодо винагороди за бойове чергування, то така виплачується в межах затвердженого фонду грошового забезпечення та не може перевищувати 5% посадового окладу на місяць.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18.06.2021 №194-ОС позивачку виключено зі списків особового складу з 18 червня 2021 року.
Позивачка вважає, що на день звільнення з військової служби вона не отримала у повному обсязі кошти, на які мала право за час проходження військової служби, а саме: 1) відповідач протиправно виплачував позивачу допомогу на оздоровлення у 2016-2017 роках та підйомну допомоги за 2017 рік без урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22 вересня 2010 року, яка носить постійних характер; 2) не була виплачена надбавка за кваліфікацію у повному обсязі; 3) не була виплачена винагорода за бойове чергування у повному обсязі;
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 4 статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон № 2232-ХІІ) порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 40 Закону № 2232-ХІІ гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Відповідно до статті 1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 12 Закону № 2011-ХІІ визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Частиною 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (частини третя, четверта статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

Щодо позовних вимог позивачки в частині виплати Військовою частиною НОМЕР_1 допомоги на оздоровлення без урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889, апеляційний суд зазначає таке.
Як на підставу для неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого проводилися нарахування позивачеві допомоги на оздоровлення, апелянт (відповідач) посилається на положення Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України від 02 лютого 2016 року №73, відповідно до пункту 8 якої винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій” (далі - Постанова №899) встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Як передбачено пунктом 1 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які займають посади в спеціально уповноваженому центральному органі виконавчої влади у справах охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону (регіональних управліннях | Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі спеціально І уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного І кордону, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального І призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби) визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженій наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 20.05.2008 №425 та зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 18 червня 2008 р. за №537/15228 (далі - Інструкція №425).
Так, підпунктом 3.7.1 пункту 3.7 Інструкції №425 встановлено, що військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Із архівних відомостей особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2016-2017 роки окружний суд встановив, що позивачці виплачувалась допомога на оздоровлення. Проте, як слідує зі змісту особистих карток грошового забезпечення позивачки та не заперечується відповідачем, до складу грошового забезпечення, з якого позивачці обчислено допомогу на оздоровлення, не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №889.
Згідно з пунктом 2 Інструкції №73 виплата винагороди здійснюється в таких розмірах й таким військовослужбовцям: 
1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення: військовослужбовцям, які займають посади в загонах морської охорони та їх структурних підрозділах; військовослужбовцям, які займають посади льотного складу в авіаційних частинах Держприкордонслужби; 
2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 8 Інструкції №73 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.
Окрім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, застосовуючи вказану Інструкцію, як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті позивачці допомоги на оздоровлення, слід враховувати пріоритетність законів над підзаконними актами та дискрецію держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.
Поряд із цим, суд першої інстанції слушно звернув увагу, що частиною 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції підтримує висновок суду першої інстанції, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.
Також 10 листопада 2021 року Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі №825/997/17 зазначила, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.
При цьому Велика Палата Верховного Суду наголосила, що незалежно від того, чи перераховані всі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17).
Отже, щомісячна додаткова грошова винагорода не може вважатись одноразовою та повинна бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога на оздоровлення та підйомна допомога, з огляду на що суд першої інстанції правильно вважав, що вимоги позивача у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача в частині перерахунку та виплати відповідачем надбавки за кваліфікацію у меншому, ніж законодавчо визначено розмірі, суд зазначає таке.
07 листопада 2007 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі – Постанова № 1294), яка набрала чинності з 01 січня 2008 року.
Постановою № 1294 затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї постанови, у тому числі надбавка за кваліфікацію та винагорода за бойове чергування.
Відповідно до пункту 2 Постанови № 1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Пунктом 11 Постанови № 1294 надано вказівку Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Наведені приписи дають підстави вважати, що Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Адміністрації Державної прикордонної служби України упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.
Одночасно, у пункті 7 Постанови № 1294 зазначено, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.
При цьому судом першої інстанції підставно зазначено, що з аналізу наведених норм слідує, що до моменту упорядкування переліку, розмірів та порядку виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, такі виплати провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого розміру.
Із архівних відомостей особистих карток грошового забезпечення за 2011-2018 роки судом встановлено, що за період з січня 2011 року по листопад 2012 року позивачці виплачувалась надбавка за кваліфікацію (2-й клас) у розмірі 2,5% посадового окладу, а в період з грудня 2012 року по лютий 2018 року – у розмірі 4% посадового окладу.
Апелянт на обґрунтування правомірності своїх дій та підстав для апеляційного оскарження у частині виплати позивачці надбавки за кваліфікацію у розмірі 50% від встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 07 листопада 2007 року розміру посилається на те, що щорічно Адміністрацією ДПС України на підставі Закону України “Про Державний бюджет України” та інших законів видавалися накази та розпорядження, яким було встановлено виплату додаткових видів грошового забезпечення здійснювати у розмірах, які виплачувалися позивачу.
Апеляційний суд враховує, що до моменту упорядкування переліку, розмірів та порядку виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, такі виплати провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50% установленого розміру відповідно до пункту 7 Постанови № 1294.
При цьому 20 травня 2008 року на виконання пункту 2 Постанови № 1294 було затверджено Інструкцію № 425, яка набрала чинності 29 червня 2008 року. 
У розділі ІІІ цієї Інструкції визначено порядок, умови та розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до підпункту 3.13.1 пункту 3.13 розділу ІІІ цієї Інструкції особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які мають клас, присвоєний у встановленому порядку, виплачується надбавка в таких розмірах: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; клас майстра - 11 відсотків посадового окладу.
На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року № 425 упорядковано додаткові види грошового забезпечення, визначені згідно з додатками 25-28 до Постанови № 1294, а тому з 29 червня 2008 року (дати набрання законної сили Інструкцією № 425) виплата додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28 до Постанови № 1294, в тому числі і надбавки за кваліфікацію виплачується у розмірах, встановлених Інструкцією № 425.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що з 29 червня 2008 року у відповідача існував обов`язок щодо виплати позивачеві надбавки за кваліфікацію у розмірі, установленому у додатках 25-28 до Постанови № 1294 та підпункту 3.13.1 пункту 3.13 розділу ІІІ Інструкції № 425, а не у розмірі 50% від установленого розміру у додатках до постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07 листопада 2007 року.
Разом із тим, відповідач всупереч зазначеним нормам права виплату позивачці надбавки за кваліфікацію здійснював у розмірі 50% від розміру, установленого постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 07 листопада 2007 року, що свідчить про протиправність його дій у відповідній частині та безпідставність вимог апеляційної скарги.
Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм, суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що вимоги позивача у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити позивачу надбавку за кваліфікацію у місяцях фактичної виплати за спірний період включно відповідно до додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу”.

Щодо задоволення судом першої інстанції позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату їй винагороди за бойове чергування за період з лютого по грудень 2011 року та з грудня 2013 року по лютий 2018 року згідно із додатком № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року за № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу” із розрахунку 30% посадового окладу на місяць, апеляційний суд зазначає таке.
Постановою № 1294 затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї постанови.
Відповідно до додатку № 25 до Постанови № 1294 військовослужбовці у з`єднаннях, частинах і підрозділах, на прикордонних заставах, у складі екіпажів літаків, вертольотів, кораблів і катерів Держприкордонслужби за час бойового чергування (бойової служби) отримують винагороду за бойове чергування (бойову службу), відсотків посадового вкладу від 10 до 30.
Підпунктами 3.17.1 - 3.17.7 пункту 3.17 Інструкції № 425 впорядковано виплату винагороди за бойове чергування, зокрема визначено, що військовослужбовцям прикордонних застав (відділень відділів прикордонної служби), які входять за розрахунком до складу прикордонних нарядів, що несуть бойову службу з безпосередньої охорони державного кордону на державному кордоні, виплачується винагорода за бойове чергування за час бойового чергування (бойової служби), - 4 відсотки посадового окладу за кожне несення служби, але не більше 30 відсотків на місяць.
Відповідно до архівних відомостей особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 , позивачці у спірний період виплачувалася винагорода за бойове чергування у розмірі 5%, що становить 50% від мінімально встановленого Постановою № 1294 розміру (від 10 до 30 відсотків посадового окладу).
Проте у матеріалах справи відсутні докази того скільки разів помісячно позивачка залучалася до бойового чергування.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог у визначеному позивачкою розмірі.
Позаяк інтенсивності залучення позивача до бойового чергування у спірний період для визначення розміру винагороди за бойове чергування, яка підлягала виплаті позивачці відповідно до додатку № 25 до Постанови № 1294, з матеріалів встановити неможливо, апеляційний суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивачки на отримання винагороди за бойове чергування в належному розмірі є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити за період з лютого по грудень 2011 року та з грудня 2013 року по лютий 2018 року перерахунок і виплату позивачці такої винагороди згідно з додатком № 25 до Постанови № 1294, з урахуванням виплачених сум.

Щодо твердження скаржника про пропуск позивачкою строку звернення до суду із заявленими позовними вимогами апеляційний суд зазначає таке.
Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною третьою та п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За приписами частин першої та другої статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Так, у цій справі позивачка звернулася до суду з позовом, в якому, зокрема, просила здійснити нарахування і виплату допомоги на оздоровлення з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22 вересня 2010 року; провести перерахунок і виплату надбавку за кваліфікацію у розмірі, визначеному у додатку №25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294; провести перерахунок і виплату винагороду за бойове чергування у розмірі 30% посадового окладу, визначеному у додатку №25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294.
Втім, положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).
Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України, зокрема, частиною другою цієї статті (в редакції, яка набула чинності з 19 липня 2022 року) установлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9- рп/2013.
Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.
Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.
Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу законів про працю України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Отож, до «усіх виплат», право на отримання яких має працівник відповідно до умов трудового договору та державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (посадовий оклад, оклад за військовим званням, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати), також належить і виплата надбавки та премії, які, відповідно, є складовою заробітної плати.
Проте, на момент звільнення позивачки з військової служби (18 травня 2021 року), виключення його із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (18 червня 2021 року, частина другої статті 233 Кодексу законів про працю України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 квітня 2023 року.
З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачкою строку звернення до адміністративного суду є помилковими, оскільки її право на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) не обмежене будь-яким строком.
До таких правових висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21, які в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.

Разом з тим, задовольняючи позовну вимогу про виплату підйомної допомоги, суд першої інстанції не звернув уваги про пропуск позивачкою строку звернення до суду з такою вимогою з огляду на таке.
Одними з видів соціального забезпечення Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачає грошове забезпечення військовослужбовців (стаття 9), продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців (стаття 9-1).
Разом з тим, згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду щодо питання складу грошового забезпечення військовослужбовців, викладеною у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, згідно з якою до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За висновком Великої Палати Верховного Суду в зазначеній справі, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
З аналізу наведеного вище, колегія суддів вважає, що підстав стверджувати про те, що підйомна допомога входить у структуру грошового забезпечення немає, оскільки така є самостійним видом допомоги, одноразовою виплатою, яка виплачується за певних умов при переїзді військовослужбовців на нове місце військової служби в інший населений пункт.
Зазначена правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі №802/1854/17-а, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.
Верховний Суд зазначив, що передбачена статтею 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" підйомна допомога не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, а є самостійним видом допомоги, яка виплачується за певних умов при переїзді військовослужбовців на нове місце військової служби в інший населений пункт.
З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що у спірних правовідносинах строк звернення до суду охоплюється спеціальною нормою частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відтак, апеляційний суд погоджується з позицією апелянта щодо нерозповсюдження дії норм Кодексу законів про працю України на такі спірні правовідносини, а тому доводи апелянта в частині застосування строків звернення до суду щодо виплати підйомної допомоги є обґрунтованими.
Відповідно до статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Отже, наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку. Якщо ж вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду не є поважними, суд зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду.
Як слідує з матеріалів справи, позивачку звільнено з військової служби 18 травня 2021 року.
Разом з тим, ОСОБА_1 звернулася з позовом про виплату підйомної допомоги в належному розмірі лише у грудні 2022 року.
З огляду на наведене апеляційний суд вважає у цій частині апеляційну скаргу підставною. Відтак, вимоги позивачки у цій частині слід залишити без розгляду.

За правилами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення частково з неповним встановленням обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог. 

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2023 року у справі № 380/17407/22 скасувати в частині позовних вимог:
про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги за 2017 рік без урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій” №889 від 22 вересня 2010 року та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ) провести перерахунок і виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу за 2017 рік з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій” №889 від 22 вересня 2010 року, з урахуванням виплачених сум; 
в частині визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 винагороди за бойове чергування за період з лютого по грудень 2011 року, за період з грудня 2013 року по лютий 2018 року  включно у розмірі 5%, що становить 50% від мінімально встановленого розміру постановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №1294 від 07 листопада 2007 року та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ) провести перерахунок і виплатити ОСОБА_1 винагороду за бойове чергування за період з лютого по грудень 2011 року, за період з грудня 2013 року по лютий 2018 року у розмірі 30% посадового окладу, визначеному у додатку №25 до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07 листопада 2007 року №1294, з урахуванням раніше виплачених сум.

У цій частині ухвалити нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги за 2017 рік без урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій” №889 від 22 вересня 2010 року та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ) провести перерахунок і виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу за 2017 рік з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій” №889 від 22 вересня 2010 року, з урахуванням виплачених сум, залишити без розгляду.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України здійснити за період з лютого по грудень 2011 року та з грудня 2013 року по лютий 2018 року перерахунок і виплату ОСОБА_1 винагороди за бойове чергування згідно із додатком № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року за № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу”, з урахуванням виплачених сум.

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2023 року у справі № 380/17407/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк