ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 р.	Справа № 552/3651/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 01.02.2023, головуючий суддя І інстанції: Шаповал Т.В., пров. Хорольський, 6, м. Полтава, Полтавська область, 36034, повний текст складено 02.02.23 року по справі № 552/3651/22
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Департаменту патрульної поліції      третя особа          Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України 
          про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Київського районного суду м. Полтави із позовною заявою до Департаменту патрульної поліції, в якій просив суд:
- скасувати постанову серії БАБ №5889735 від 05.07.2022 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП у розмірі 340 грн. Провадження по адміністративній справі закрити.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 08.09.2022 залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору управління патрульної поліції в Полтавській області Департамент патрульної поліції Національної поліції України.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01.02.2023 у справі № 552/3651/22 у задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції є безпідставним та необґрунтованим. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 01.02.2023 у справі № 552/3651/22 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що фотознімок і запис не були долучені до спірної постанови, а отже не можуть бути покладені в звинувачення особи в скоєнні правопорушення; суд не врахував положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», а саме те, що відповідач здійснював замір швидкості автомобіля приладом TruCAM з руки, та не звернув уваги на факт відсутності доказів розміщення знаку 5.70 "Фотофіксація" в зоні роботи TruCAM; суд не надав оцінку "Повідомленню про запрошення до підрозділу поліції", зокрема на відповідність його вимогам ДСТУ 4163:2020; суд не врахував відсутність фіксації самого порушення на відео, наданих з нагрудних боді-камер.
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначає, що при винесені постанови, інспектором патрульної поліції, повністю був дотриманий законодавчо визначений алгоритм винесення постанови стосовно скоєного правопорушення та абсолютно правомірно застосовано до водія превентивні заходи. Відповідно до норм законодавства, апелянту були роз`ясненні його права, передбачені статтею 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП. Факт правопорушення  підтверджено наданими до суду доказами. 
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін. 
На підставі частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
До Другого апеляційного адміністративного суду позивачем подано клопотання про витребування доказів в Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо витягу про підтвердження статусу юридичної особи.
Розглянувши подане клопотання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить висновку, що заявлене клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Частиною 3 статті 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За правилами ч. 4 ст. 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 80 КАС України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
Про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.
Таким чином, наведеними вимогами КАС України чітко встановлений як порядок, так і строки подання заяви про витребування доказів.
Не дотримання такого порядку та строку подання клопотання про витребування доказів є підставою для відмови у задоволенні такого клопотання.
Всупереч наведеним вимогам КАС України, апелянт, звертаючись із клопотанням про витребування доказів під час апеляційного розгляду справи, жодним чином не обґрунтував вжиття ним заходів для самостійного отримання цих доказів до прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення та неможливості подання їх до суду першої інстанції.
Більше того, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідного клопотання про витребування доказів позивач не заявляв.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення заявленого клопотання про витребування доказів відсутні.
Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що постановою поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону УПП в Полтавській області ДПП Шкребою О.П. від 05.07.2022 року серії БАБ №589735 позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП з накладенням штрафу у розмірі 340 грн.
Відповідно до вказаної постанови, позивач ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що 27.05.2022 року о 12 год. 21 хв. в м. Полтава, вул. Європейська, 128, він, керуючи транспортним засобом HYUNDAI ACCENT реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 74 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 24 км/год., чим порушив п.12.4 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху т/з TRUCAM LTI 20/20 TC 008425.
Не погодившись з прийнятою постановою, позивач звернувся з даним позовом до суду. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 дійсно порушив Правила дорожнього руху України, в його діях наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, жодної правової підстави для скасування постанови відсутні. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КУпАП) передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами та доповненнями, далі ПДР).
Пунктом 1.9. розд. 1 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Як свідчать матеріали справи постановою поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону УПП в Полтавській області ДПП Шкребою О.П. від 05.07.2022 року серії БАБ №589735 позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП з накладенням штрафу у розмірі 340 грн.
Відповідно до вказаної постанови, позивач ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що 27.05.2022 року о 12 год. 21 хв. в м. Полтава, вул. Європейська, 128, він, керуючи транспортним засобом HYUNDAI ACCENT реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 74 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 24 км/год., чим порушив п.12.4 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху т/з TRUCAM LTI 20/20 TC 008425.
Підпунктами «б» п. 12.9 розд. 12 ПДР визначено, що водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.
Відповідно до п. 12.4 розд. 12 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Частиною 1 статті 122 КУпАП визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, а по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
У відповідності до ст. 31 Закону України “Про Національну поліцію” поліція може застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Як зазначено в оскаржуваній постанові, порушення визначеного п. 12.4 ПДР обмеження швидкості руху, встановлено відповідачем за допомогою відповідного технічного засобу TruCam LTI 20/20 серійний номер ТС008425 (т. 1 а.с. 5, 48).
На підтвердження вчинення позивачем порушення п.12.4 ПДР відповідачем надано до матеріалів справи відеозапис та фотографію, зроблені за допомогою приладу лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 серійний номер ТС008425 (т. 1 а.с.47, 69).
Так, на вказаних відеозаписі та фотографії, зроблених за допомогою приладу TruCam LTІ 20/20 серійний номер ТС008425, зафіксовано рух транспортного засобу HYNDAI ACCENT д.н.з. НОМЕР_1 , зі швидкістю 74 км/год, при встановленому ліміті швидкості 50 км/год, та зазначено дату і час фіксації 27.05.2022 о 12:21 год.
Вищевикладене спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність фіксації самого порушення на відео, наданих відповідачем.
Крім того, у судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 підтвердили викладені у постанові від 05.07.2022 року серії БАБ №589735 обставини.
Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Крім того, згідно з частиною другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
У відповідності до ст. 90 КУпАП суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судова колегія звертає увагу на те, що в оскаржуваній постанові зазначено інформацію про технічний засіб, яким було зафіксовано порушення визначене п. 12.4 ПДР, а саме міститься посилання на прилад TruCAM LTІ 20/20 серійний номер TC 0008425. В якості доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем було надано відеозапис з приладу TruCAM LTІ 20/20 серійний номер TC 0008425, файли на якому підписані кваліфікованим електронним підписом, а тому цей відеозапис є належними та допустимим доказом у справі.
Згідно наданих відповідачем відеозаписів з боді камер 470800, 470699, 469257, які також є належними та допустими доказами у справі, позивачеві в повному обсязі були роз`яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Жодних обмежень позивача в користуванні роз`ясненими правами під час розгляду справи, судом не встановлено. Позивач, у свою чергу, надав клопотання про перенесення розгляду справи, яке було задоволено інспектором Шкребою О.П. та розгляд справи призначено на 03.06.2022 о 09 год.00 хв. (у графі "повідомлення одержав" зазначено: від підпису відмовився на боді камеру 470699) (т. 1 а.с. 61).
31.05.2022 року на адресу УПП в Полтавській області ДПП від гр. ОСОБА_1 надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, призначеного на 03.06.2022 року, у зв`язку з перебуванням позивача на лікуванні (т. 1 а.с. 63). Дане клопотання інспектором було задоволено та призначено розгляд справи на 05.07.2022 року, повідомлення про запрошення до підрозділу поліції вручено гр. ОСОБА_1 особисто (т. 1 а.с. 65).
04.07.2022 року на адресу УПП в Полтавській області ДПП від гр. ОСОБА_1 надійшло ще одне клопотання про перенесення розгляду справи, призначеного на 05.07.2022          року у зв`язку з перебуванням позивача на лікуванні (т. 1 а.с. 66). 
Оскільки жодних доказів, які підтверджують перебування гр. ОСОБА_1 на лікарняному, до клопотання долучено не було, інспектором було відмовлено у задоволенні даного клопотання та розглянуто справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає наявності процесуальних порушень в діях інспектора при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Доводи скаржника про те, що суд не надав оцінку "Повідомленню про запрошення до підрозділу поліції", зокрема на відповідність його вимогам ДСТУ 4163:2020 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи не спростовують факт повідомлення позивачу про дату та час розгляду справи.
Стосовно правових підстав застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно матеріалів справи лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року №UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12 (т. 1 а.с. 50).
За змістом свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки TruCAM TC 008425 (т. 1 а.с. 49) максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах приладу становить ±2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год.
Отже, покази приладу TruCam LTI 20/20 оцінюються інспектором як доказ в розумінні        ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Таким чином, враховуючи, що зафіксоване перевищення дозволеної швидкості руху позивачем становить 24 км/год., що перевищує визначений рівень похибки та не могло бути обумовлене нею, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на некоректне вимірювання працівниками поліції швидкості руху транспортного засобу, що здійснене із застосуванням пристрою, що не був закріплений стаціонарно.
Доводи позивача, що пристрій для вимірювання швидкості руху патрульні поліцейські тримали в руках, що суперечить положенням ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», колегій суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.
У відповідності ч. 1 до ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» (в редакції закону на час винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності) поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні.
Зміст наведеної норми дає підстави для висновку, що відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень можуть розміщуватися поліцейськими наступним шляхом:
-  закріплюватися на однострої,
- закріплюватися у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів,
-  монтуватися/розміщуватися по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Отже, вказана норма не містить імперативного припису щодо розміщення відеотехніки виключно стаціонарно вмонтованим способом.
При цьому вимірювання швидкості руху відбувалося за допомогою приладу TruCAM TC 008425 розміщеного по зовнішньому периметру дороги.
Крім того у свідоцтві про повірку приладу TruCAM TC 008425 від 15.11.2021 р. (чинне до 15.11.2022) (т. 1 а.с. 49) зазначено про можливість використання вказаного приладу в ручному режимі.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність доказів розміщення знаку 5.70 "Фотофіксація" в зоні роботи TruCAM, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до Правил дорожнього руху (в редакції станом на час прийняття постанови) знак 5.70 "Фото, відео фіксування порушень Правил дорожнього руху" інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.
Згідно Правил дорожнього руху (в редакції станом на час розгляду справи) знак 5.76 “Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху” позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.
Згідно листа Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 12.08.2022 № 01-06-01/12/2390,  у 2019 році на вулиці Європейська одразу за перехрестям вулиць Європейська та Степового Фронту у напрямку від центру м. Полтава до с. Розсошенці встановлено дорожній знак 5.70 "Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху" з табличкою 7.2.1 "Зона дії" з написом 600 м., що станом на сьогодні знаходяться у визначеному місці (т. 1 а.с. 60).
Інформації стосовно відсутності даних дорожніх знаків з моменту їх встановлення  та по день надання вказаного вище повідомлення (№ 01-06-01/12/2390 від 12.08.2022) до Управління ЖКГ не надходила.
Інших належних доказів, окрім тверджень, позивача стосовно відсутності знаку 5.70 "Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху" на вул. Європейська, 128, де зупинено його транспортний засіб, судом не встановлено.
Отже, твердження апелянта щодо відсутності доказів, що підтверджують відповідність встановлення дорожніх знаків «5.70» на відрізку дороги де зупинено його транспортний засіб, спростовуються наданими відповідачем до суду письмовими доказами.
Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що постанова серії БАБ № 589735 від 05.07.2022 відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, ч. 2 ст. 2 КАС України, факт адміністративного правопорушення доведено належними та допустимими доказами, отже позовні вимоги про визнання протиправною та скасування спірної  постанови є такими, що не підлягають задоволенню. 
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують, а також не спростовують факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та правомірності притягнення його до адміністративної відповідальності.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Київського районного суду м. Полтави від 01.02.2023 року по справі № 552/3651/22 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.
З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів  вважає, що відсутні в розумінні ст.139 КАС України правові підстави для розподілу судових витрат (в т.ч. витрат на професійну правничу правову допомогу) по даній справі.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 01.02.2023 по справі № 552/3651/22  залишити без змін.
  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	Я.М. Макаренко    З.О. Кононенко