ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/4759/22                                                                                        Суддя першої інстанції: Аблов Є.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 травня 2023 року                                                                                  м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          судді-доповідача                       - Горяйнова А.М.,
          суддів                                            - Файдюка В.В. та Шелест С.Б.,  
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року, яке ухвалене в порядку спрощеного    позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
-          визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення основного розміру пенсії з 90% до 70 % від сум грошового забезпечення та застосування обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб та виплати у 2018 році лише 50 %, у 2019 році лише 75 % підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року 
-          зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити пенсію в розмірі 90% грошового забезпечення без обмеження максимального розміру пенсії згідно зі ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням 100 відсотків суми підвищення, визначеного станом на 01 березня 2018 року, починаючи з 01 січня 2018 року з урахуванням проведених раніше виплат, здійснивши виплату невідкладно та однією сумою;
-          визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови перерахувати та виплатити пенсію в розмірі 90% грошового забезпечення на підставі довідки Міністерства внутрішніх справ України від 11 жовтня 2021 року № 22/6-6074, яка включає в себе наступні види грошового забезпечення: посадовий оклад - 9440 грн 00 коп; оклад за військовим званням - 1480 грн 00 коп;
надбавка за вислугу років (50 %) - 5460 грн 00 коп; надбавка за особливості проходження служби (100 %) - 16380 грн 00 коп; надбавка за виконання функцій державного експерта з питань таємниць (20 %) - 1888 грн 00 коп; надбавка за класну кваліфікацію або кваліфікаційну категорію (7 %) - 660 грн 80 коп; надбавка за стаж шифрувальної роботи (20 %) - 1804 грн 00 коп; премія (75 %) - 7080 грн 00 коп;
-          зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити пенсію в розмірі 90% від суми грошового забезпечення на підставі довідки Міністерства внутрішніх справ України від 11 жовтня 2021 року № 22/6-6074, яка включає в себе наступні види грошового забезпечення: посадовий оклад - 9440 грн 00 коп; оклад за військовим званням - 1480 грн 00 коп; надбавка за вислугу років (50 %) - 5460 грн 00 коп; надбавка за особливості проходження служби (100 %) - 16380 грн 00 коп; надбавка за виконання функцій державного експерта з питань таємниць (20 %) - 1888 грн 00 коп; надбавка за класну кваліфікацію або кваліфікаційну категорію (7 %) - 660 грн 80 коп; надбавка за стаж шифрувальної роботи (20 %) - 1804 грн 00 коп; премія (75 %) - 7080 грн 00 коп, з урахуванням 100 відсотків суми підвищення без обмеження максимального розміру пенсії з урахуванням проведених раніше виплат, починаючи з 01 квітня 2019 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково:
-          визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 90% до 70 % від сум грошового забезпечення та виплати у 2018 році лише 50 %, у 2019 році лише 75 % підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року;
          -          зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 в розмірі 90% грошового забезпечення без обмеження максимального розміру пенсії згідно зі ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням 100 відсотків суми підвищення, визначеного станом на 01 березня 2018 року, починаючи з 01 січня 2018 року з врахуванням проведених раніше виплат;
          -          визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 перерахувати та виплатити пенсію в розмірі 90% грошового забезпечення на підставі довідки Міністерства внутрішніх справ України від 11 жовтня 2021 року № 22/6-6074;
-          зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 90% від суми грошового забезпечення на підставі довідки Міністерства внутрішніх справ України від 11 жовтня 2021 року № 22/6-6074, з урахуванням 100 відсотків суми підвищення та з урахуванням проведених раніше виплат, починаючи з 01 квітня 2019 року.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01 квітня 2019 року без обмеження максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального і процесуального права при вирішенні питання щодо обмеження пенсії максимальним розміром під час проведення її перерахунку з 01 квітня 2019 року. Скаржник вказує на те, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановлене ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», не поширюється на осіб, які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Під час розгляду і вирішення справи позивач просить врахувати рішення Конституційний Суд України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016. 
Відзив на апеляційну скаргу від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. 
Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві також подавало апеляційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року, яку ухвалою суду від 06 березня 2023 року було залишено без руху з тих підстав, що скаржник пропустив строк на апеляційне оскарження ухвали суду, а зазначені ним причини пропуску такого строку суд визнав неповажними. Також скаржник не сплатив судовий збір. 
Ухвалою суду від 08 травня 2023 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року було відмовлено.
Отже, предметом апеляційного перегляду є рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про виплату пенсії без обмеження максимальним розміром за період з 01 квітня 2019 року.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року - змінити, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Відповідно до розрахунків пенсії за вислугу років, що додані до позовної заяви, позивачу з 01 січня 2017 року нараховано пенсію в розмірі 12105 грн 01 коп, однак фактично виплачується 10740 грн 00 коп, з 01 січня 2018 року нараховано пенсію в розмірі 15297 грн 26 коп, однак фактично виплачується 13730 грн 00 коп, з 01 січня 2019 року нараховано пенсію в розмірі 15325 грн 61 коп, однак фактично виплачується 14970 грн 00 коп у зв`язку із обмеження максимального розміру пенсії десяти прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність.
Не погоджуючись, зокрема, з діями Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження пенсії максимальним розміром, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом. 
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про виплату пенсії без обмеження максимальним розміром з 01 квітня 2019 року, суд першої інстанції виходив з того, що правові підстави для застосування такого обмеження відсутні, однак матеріали справи й не містять доказів фактичного обмеження пенсії позивача максимальним розміром. У зв`язку з цим суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідні позовні вимоги є передчасними.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується із зазначеними висновками та рішенням суду першої інстанції з таких підстав. 
Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо виплати пенсії без обмеження максимального розміру, колегія суддів враховує, що відповідні обмеження були запроваджені Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», що набув чинності 01 жовтня 2011 року. 
Відповідно до ст. 2 вказаного Закону максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Одночасно п. 8 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» було, зокрема, викладено ч. 5 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в такій редакції «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність». 
З прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо соціального захисту резервістів, які постраждали внаслідок участі в антитерористичній операції, та членів їх сімей» порядковий номер вказаної норми права було змінено з частини п`ятої на частину сьому. 
Положення ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням деяких винятків) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, були предметом перевірки на відповідність вимогам Конституції України. 
Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, ч. 7 ст. 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Водночас питання щодо відповідності Конституції України положень ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» в частині визначення максимального розміру пенсій, призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перед Конституційним Судом України не порушувалося та відповідна норма залишається чинною на цей час.
Вирішуючи спір за вказаних обставин, колегія суддів враховує висновки, що викладені в рішенні Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016. Визнаючи такими, що не відповідають Конституції України положення ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Конституційний Суд України нагадав, що вже неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004). Організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей пов`язані не з втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю виконуваних ними обов`язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави - захисту суверенітету, територіальної цілісності України (частина перша статті 17 Основного Закону України). Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).
Конституційний Суд України прийшов до висновку, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених ч. 5 ст. 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Колегія суддів наголошує на тому, що положення ст. 2 та п. 8 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (у частинах обмеження максимального розміру пенсій, призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб») мають спільний предмет правового регулювання, однаково врегульовують відповідні правовідносини та є нормами права одного і того ж нормативно-правового акту, проте одна з них визнана неконституційною, а інша залишається чинною внаслідок того, що не згадувалася у відповідному конституційному поданні Верховного Суду України.
Застосування відповідачем положень ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» по відношенню до військовослужбовців в умовах визнання неконституційними змін, що запроваджені п. 8 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього ж Закону, фактично суперечить висновкам, що викладені в рішенні Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, згідно з якими обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром не відповідає    ст. 17 Конституції України.
Вказаним рішенням Конституційного Суду України осіб, яким пенсія виплачується відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виключено з категорії пенсіонерів, до яких можуть застосовуватися обмеження максимального розміру пенсії, запроваджені Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».
Такі висновки колегії суддів в цілому узгоджуються з правовою позицією щодо обмеження максимального розміру пенсії для осіб, звільнених з військової служби, що викладена в постановах Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 640/2500/18, від 10 вересня 2021 року у справі № 300/633/19, від 24 вересня 2021 року у справі № 370/2610/17.
Також у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 400/2085/19,  від 27 січня 2022 року у справі № 240/7087/20 та від 18 травня 2022 року у справі № 380/12337/20 зроблено висновок про те, що обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», є протиправним.
У свою чергу висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів застосування до пенсії позивача відповідного обмеження спростовується розрахунком пенсії за вислугу років, що проведений 11 листопада 2021 року, однак з 01 січня 2019 року (а.с. 27), де чітко зазначено, що позивачу нараховано пенсію в розмірі 15325 грн 61 коп, однак у зв`язку із обмеження максимального розміру пенсії десяти прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність її розмір фактично дорівнює 14970 грн 00 коп.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції належить змінити і викласти абзац п`ятий його резолютивної частини в такій редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 90% від суми грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром на підставі довідки Міністерства внутрішніх справ України від 11 жовтня 2021 року № 22/6-6074, з урахуванням 100 відсотків суми підвищення та з урахуванням проведених раніше виплат, починаючи з 01 квітня 2019 року».
Отже, доводи апеляційної скарги позивача частково спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та є підставою для його зміни. 
У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року - змінити.
Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -    

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року - змінити, виклавши абзац п`ятий його резолютивної частини в такій редакції: 
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 90% від суми грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром на підставі довідки Міністерства внутрішніх справ України від 11 жовтня 2021 року № 22/6-6074, з урахуванням 100 відсотків суми підвищення та з урахуванням проведених раніше виплат, починаючи з 01 квітня 2019 року».
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач                                                                       А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            В.В. Файдюк  

                                                                                                    С.Б. Шелест