ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/1201/21  Номер провадження 22-ц/814/34/23	Головуючий у 1-й інстанції Цімбота Л. Г.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі:
Головуючого судді: Одринської Т.В.
суддів : Панченка О.О., Пікуля В.П. 
за участю секретаря : Сальної Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , від імені яких діє адвокат Скочиляс Ірина Мирославівна до Моторно (транспортного) страхового бюро України, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування, 
за апеляційною скаргою представника Моторно (транспортного) страхового бюро України - адвоката Патрик Ганни Григорівни 
на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 15 листопада 2021 року, 
ВСТАНОВИВ:
У липні 2021 року представник позивача звернулася до суду з позовом до Моторно (транспортного) страхового бюро України, в якому просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах сина ОСОБА_2 , страхове відшкодування у розмірі 216 000,00 грн; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 7 190, 14 грн, три відсотки річних у розмірі 1438,03 грн, інфляційні витрати у розмірі 3 245, 62 грн, а всього 11 873,79 грн та понесені судові витрати.
Вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_8 по вул. Польовій в с. Андріяшівка Роменського району Сумської області водій ОСОБА_5 керуючи транспортним засобом ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , який рухався по краю проїзної частини у попутному напрямку. Внаслідок ДТП ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці. За фактом вказаної ДТП ІНФОРМАЦІЯ_8 були внесені відомості до ЄРДР за № 120212000100000002 та розпочате досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 застрахована не була. 
26.01.2021 р. на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування сину загиблого ОСОБА_2 у розмірі 216000 грн. та 10.03.2021 р. на вимогу відповідача, надано додаткові документи для виплати відшкодування. Проте, на час звернення до суду, страхова виплата не була здійснена, оскільки відповідач прийняв рішення про зупинення строків розгляду справи та виплати страхового відшкодування через відсутність вироку суду. Позивач вважає, що рішення відповідача про зупинення строків розгляду через відсутність постанови/вироку суду є необгрунтованим, не грунтується на нормах спеціального закону та порушує право потерпілого на отримання страхового відшкодування. 
З моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, а потерпілий так і не отримав належного страхового відшкодування, тому позивач вважає, що має право на отримання такого відшкодування, з урахуванням пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за період з 27.04.2021 по 16.07.2021 - у розмірі 7190 грн 14 коп.; трьох відсотків річних в розмірі 1438 грн 03 коп., а також інфляційні витрати у розмірі 3245 грн 62 коп. 
Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 15 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , від імені яких діє адвокат Скочиляс Ірина Мирославівна до Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування - задоволено частково.
Стягнуто з Моторно (транспортного) страхового бюро України ( код ЄДРПОУ 21647131) на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страхове відшкодування у розмірі 216 000 грн 00 копійок.
Стягнуто з Моторно (транспортного) страхового бюро України (код ЄДРПОУ 21647131) на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 10 942 (десять тисяч дев`ятсот сорок дві) гривні 03 копійки, три відсотки річних в розмірі 2148 (дві тисячі сто сорок вісім) гривень 16 копійок, інфляційні витрати в розмірі 3464 (три тисячі чотириста шістдесят чотири) гривні 86 копійок, а всього 16 555 (шістнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 05 копійок.
Стягнуто з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.
В іншій частині позову відмовлено.
З вказаним судовим рішенням не погодився відповідач, в інтересах якого апеляційну скаргу подав його представник - адвокат Патрик Г.Г. Посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, справу направити за підсудністю до Дніпропетровського районного суду м. Києва або відмовити в задоволенні позову.
В поданій апеляційній скарзі вказує, що суд порушив правила територіальної підсудності, оскільки предметом спору є стягнення регламентної виплати з юридичної особи на підставі спеціального закону. Тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України позов мав бути пред`явлений за місцезнаходження юридичної особи.
Звертає увагу, що страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, якщо не буде доведено вину водія. Оскільки у даній справі відсутнє рішення відносно водія ОСОБА_5 , суд прийшов до передчасного висновку про задоволення позову. 
Звертає увагу, що не з`ясувавши повний склад осіб, які знаходилися на утриманні потерпілого, в тому числі наявність батьків, інших дітей, які також мали право отримати з фонду захисту потерпілих в рівних частках суму регламентної виплати, суд незаконно стягнув виплату у повному обсязі виключно на користь позивача, як єдиного утриманця.
Відзив на апеляційну скаргу подано представником позивача - адвокатом Скочиляс І.М., в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Відзив обґрунтовано тим, що судом першої інстанції належним чином було здійснено всебічне, повне, об`єктивне дослідження доказів у справ.
Судом першої інстанції було правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, було враховано вимоги ч.ч.2,5 ст.1187 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, ІНФОРМАЦІЯ_8 близько 19 год. 40 хв. в с. Андріяшівка Роменського району Сумської області по вул. Польова сталася ДТП, під час якої ОСОБА_5 керуючи автомобілем ВАЗ 21099 д.н.з НОМЕР_1 рухаючись в с. Андріяшівка Роменського району по вул. Польова поблизу будинку № 59 здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , що рухався в попутному напрямку по проїзній частині. Внаслідок ДТП від отриманих травм велосипедист ОСОБА_6 помер на місці події. Вказана обставина підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженню № 12021200100000002 від 01.01.2021р. (а.с. 33-34).
В провадженні Роменського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України, потерпілими у якій є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 35, 36)
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Андріяшівка Роменського району Сумської області. Вказана обставнина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 04.01.2021 р. виконавчим комітетом Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області (а.с. 24).
Як вбачається з копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками записані ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с. 17). Тобто ОСОБА_2 в інтересах якого подано позов, є сином ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого Новогре-бельською сільською радою Роменського району Сумської області, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 14), а відповідно до рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22.03.2016 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , було розірвано (а.с. 15-16).
Крім того з цього рішення вбачається, що з ОСОБА_6 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 15-16) .
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 , яка звернулася з позовом, є колишньою дружиною ОСОБА_6 , який помер, а ОСОБА_2 - отримував утримання від останнього.
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 21099 ОСОБА_5 не була застрахована.
26 січня 2021 р. представник ОСОБА_1 , як законного представника ОСОБА_2 , подав до Моторно (транспортного) страхового бюро України заяву про виплату страхового відшкодування, в якій просив здійснити виплату для сина потерпілого ОСОБА_2 відшкодування на утримання в сумі 216000 грн (а.с. 7-8, 86).
Листом № 3-01-6/5773 від 18.02.2021 р. МТСБУ повідомило представника ОСОБА_1 про необхідність надання для отримання відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника : інформацію про батьків загиблого, копію документа, що підтверджує право на отримання відшкодування, пов`язані із втратою годувальника (свідоцтва про народження загиблого, документів батьків загиблого тощо), довідки про дохід загиблого за останній календарний рік до ДТП, а також звернуло увагу на право дитини загиблого, що досягли віку 14 років, на отримання відшкодування самостійно за погодженням опікуна чи одного з батьків, та на необхідність у цьому випадку подання відповідної заяви. (а.с.29-30, 88).
10 березня 2021 р. представник ОСОБА_1 , як законного представника ОСОБА_2 , подав до Моторно (транспортного) страхового бюро України заяву про долучення документів (зокрема і заяви про виплату страхового відшкодування від ОСОБА_2 ), в якій також повідомив про наявність батьків загиблого ОСОБА_6 , відсутність можливості надання конкретних даних (документів) про таких; повідомив про офіційність працевлаштування ОСОБА_6 на момент смерті та про відсутність можливості надання конкретних даних про працевлаштування (а.с. 31-32)
До МТСБУ також надійшла заява про виплату страхового відшкодування в сумі 216000 грн, підписана ОСОБА_2 10 березня 2021 р. з відміткою ОСОБА_1 про відсутність заперечень та з проханням здійснити таку виплату шляхом перерахування коштів за банківськими реквізитами ОСОБА_1 (а.с. 87).
МТСБУ, як протягом 90 днів з дня отримання вищевказаної заяви, так і під час розгляду справи, страхове відшкодування на користь ОСОБА_2 не здійснило.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_2 є сином померлого ОСОБА_6 , має право на відшкодування шкоди у розмірі 216000 грн прийшов до висновку, що доводи відповідача про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом ДТП не заслуговують на увагу.
Разом з тим колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
В ст.89 ЦПК України зазначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
З ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України вбачається, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до вимог чинного законодавства України, порядок отримання страхового відшкодування за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Статтею 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
За правилами ч. 1, п. 2 ч. 1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.
З п. 27.2 ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Так, за п. 39.1.ст. 39 цього Закону, МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.
Таке бюро є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.
Пунктом 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
За змістом ст. 75 СК України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи і доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальне обов`язкове пенсійне страхування» непрацездатними членами сім`ї вважаються:
1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;
2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.
Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;
3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.
До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:
1) були на повному утриманні померлого годувальника;
2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Для отримання страхового відшкодування, матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП встановлено спеціальний порядок, який включає в себе обов`язкове подання потерпілим чи іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, страховику заяви про страхове відшкодування з поданням документів, перелік яких закріплений у п. 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого; його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік; розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника.
В ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що документами, які підтверджують перебування на утриманні є довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації) або довідки органів місцевого самоврядування про перебування на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від нього допомоги, що була постійним і основним джерелом засобів до існування, або про спільне проживання з годувальником на час його смерті.
Так встановлено, що листом від 18.02.2021 року МТСБУ роз`яснило представнику позивача, ТОВ «Юридична компанія «Центр Автовиплат поліс», що відповідно до п. 27.1 ст. 27 Закону, МІТСУ здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Згідно ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Так, з пояснень ОСОБА_1 та матеріалів справи вбачається, що у загиблого ОСОБА_2 залишись батьки пенсійного віку, які також мають право на отримання страхового відшкодування, але до участі у справі в якості відповідачів вона їх не залучила. 
Таким чином, не з`ясувавши повний склад осіб, які знаходилися на утриманні потерпілого, в тому числі наявність батьків, інших дітей, які також мали право отримати з фонду захисту потерпілих в рівних частках суму регламентної виплати, суд першої інстанції стягнув регламентну виплату у повному обсязі виключно на користь позивача, як єдиного утриманця, чим порушив вимоги ст. 27 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Суд апеляційної інстанції не має можливості усунути зазначені процесуальні порушення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування судового рішення та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції територіальної не заслуговують на увагу, оскільки дані правовідносини передбачають альтернативну підсудність, передбачену ст. 28 ЦПК України.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, відповідно підлягають вирішенню питання розподілу судових витрат.
Згідно з частиною 1, 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Оскільки апеляційний суд відмовляє у задоволенні позову, вимоги апеляційної скарги Моторно (транспортного) страхового бюро України задовольняються, а позивач звільнений від сплати судового збору, тому колегія суддів вважає за необхідне компенсувати відповідачу витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3418,50 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника Моторно (транспортного) страхового бюро України - адвоката Патрик Ганни Григорівни -задовольнити.
Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 15 листопада 2021 року - скасувати. Ухвалити нове.
В задоволенні позову  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , від імені яких діє адвокат Скочиляс Ірина Мирославівна до Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування - відмовити.
КомпенсуватиМоторно (транспортному) страховому бюро України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3418,50 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя :                                         Т.В. Одринська

Судді:                                                                 О.О. Панченко 

       В.П. Пікуль