ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5419/23 Справа № 203/4441/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 203/4441/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:
позивач – Акціонерне товариство «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» 
відповідач -  ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Дербін Дмитро Олександрович, на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня 2023 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 05 квітня 2023 року, -
       
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Акціонерне товариство «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (надалі – АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 13.09.2019 року між ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», яке змінило назву на Акціонерне товариство «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», та ОСОБА_1 було укладено договір № 2031000131451 про встановлення кредитного ліміту, з оплатою процентів в розмірі - 0,0001% річних за строкову заборгованість та в розмірі 56% річних - за прострочену заборгованість, щомісячна комісія за обслуговування кредиту складає 1,99 % від суми кредиту. 
Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим, станом на 12.11.2020 року, має заборгованість в розмірі 262433,19 гривень, з яких: 232414,24 грн. - заборгованість по простроченому кредиту; 174,35 грн. - заборгованість по прострочених процентах; 29844,60 грн. - заборгованість по простроченій комісії, відповідно наданого розрахунку.
Посилаючись на викладене, просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором № 22031000131451 від 13.09.2019 року в розмірі 262433,19 грн. та судовий збір в розмірі 3936,50 грн. 
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня 2023 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» заборгованість за кредитним договором № 22031000131451 від 13.06.2019 року, станом на 12.11.2020 року, в сумі 262433 гривні 19 коп., яка складається з: 232414,24 грн. – залишок простроченого кредиту, 174,35 грн. – залишок прострочених відсотків, 29844,60 грн. – залишок прострочених комісій.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» судові витрати у сумі 3936 гривень 50 копійок.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Дербін Д.О., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що  фактично за кредитним договором відповідачем  отримано лише 278 300,00 грн. Судом не було враховано сплату позичальником 12 липня 2019 року, 13 серпня 2019 року та 15 листопада 2019 року кредитних коштів за Договором №22031000131451 від 13.06.2019 року, на підтвердження чого він надає суду апеляційної інстанції копії відповідних квитанцій.
Вважає, що вимоги банку про стягнення з нього щомісячної комісії задоволенню не підлягають, оскільки нарахування залишків прострочених комісій та сум щомісячних комісій є супутними послугами, а встановлення плати за послуги, що супроводжують кредит є незаконним.
Крім того, наполягає на тому, що 02 грудня 2020 року він отримав повідомлення від «CreditExpress» про передання боргу позивача АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та у нього є чотири години для сплати боргу, у зв`язку з чим вважає, що позивач взагалі не має права звертатися до суду з даним позовом, адже відступив право вимоги третій особі.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що  13 червня 2019 року між ПАТ ««БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», яке змінило назву на Акціонерне товариство «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 22031000131451, за яким позивач надав відповідачу грошові кошти у тимчасове платне користування на споживчі потреби. Згідно п. 1.2 договору позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 299945,60 грн., строком на 36 місяці, з оплатою процентів в розмірі - 0, 0001% річних за строкову заборгованість та в розмірі 56% річних - за прострочену заборгованість. Договором передбачено, що щомісячна комісія за обслуговування кредиту 1,99 % від суми кредиту. В п.4 договору зазначено графік платежів /розрахунків загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за договором. Даний кредитний договір підписано відповідачем (а.с. а.с. 4, 67).
З доданого банком до позовної заяви розрахунку заборгованості встановлено, що, станом на 12.11.2020 року, відповідач ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 262433,19 гривень, з яких: 232414,24 грн. - заборгованість по простроченому кредиту; 174,35 грн. - заборгованість по прострочених процентах; 29844,60 грн. - заборгованість по простроченій комісії.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконував умови договору в частині повернення кредитних коштів, відсотків за користування кредитом та комісію за користування кредитом, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з нього на користь позивача АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» заборгованості за Кредитним договором №22031000131451 від 13.06.2019 року, у визначеному позивачем розмірі.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, між Публічним акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро», правонаступником якого є АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО»,  та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №22031000131451 від 13.06.2019 року, який є чинним та підлягає виконанню сторонами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. 
Як вбачається з наданих позивачем до суду першої інстанції доказів, достовірність та належність яких не спростована відповідачем ОСОБА_1 , в рамках Договору №22031000131451 від 13.06.2019 року позичальником було отримано грошові кошти у розмірі 299 9245,50 грн., на умовах платності та строковості, та, у зв`язку з неналежним виконанням останнім своїх обов`язків щодо повернення кредиту, станом на 12.11.2020 року, наявна заборгованість в розмірі 262433,19 гривень, з яких: 232414,24 грн. - заборгованість по простроченому кредиту; 174,35 грн. - заборгованість по прострочених процентах; 29844,60 грн. - заборгованість по простроченій комісії, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача зазначеної заборгованості за кредитом, розмір якої ним не спростовано в апеляційній інстанції.
При цьому, колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги про те, що фактично за кредитним договором відповідачем отримано лише 278 300,00 грн., оскільки відповідачу ОСОБА_1 , на його поточний рахунок, було перераховано грошові кошти в розмірі 299945,60 грн., частина коштів у розмірі 20 145,60 грн. була перерахована, згідно п. 1.5 кредитного договору та договору страхування № ВР-22031000131451 від 13.06.2019 року, страховій компанії, частина коштів у розмірі 1500,00 грн. була знята відповідачем в банкоматі, а інша частина коштів у розмірі 278 300,00 грн. видана готівкою, відповідно до його заяви на видачу готівки № 106 від 14.06.2019 року (а.с. 70-71, 75-106), що не суперечить умовам Кредитного договору №22031000131451, укладеного між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ОСОБА_1 , який є чинним та недійсним не визнавався.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було враховано сплату позичальником кредитних коштів за Договором 22031000131451 від 13.06.2019 року, на підтвердження чого він надав суду апеляційної інстанції копії квитанцій від 12 липня 2019 року, 13 серпня 2019 року та 15 листопада 2019 року, колегією суддів не приймаються, оскільки дані платежі враховані позивачем АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» при розрахунку заборгованості (т. 1 а.с. 63-65) та відображено у виписці по рахунку (т. 1 а.с. 75-106).
Доводи апеляційної скарги про те, що вимоги банку про стягнення з ОСОБА_1 щомісячної комісії задоволенню не підлягають, оскільки нарахування залишків прострочених комісій та сум щомісячних комісій є супутними послугами, а встановлення плати за послуги, що супроводжують кредит є незаконним, колегією суддів не приймаються з огляду на наступне.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121-III, банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі - Закон № 1734-VIII).
Згідно статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту;
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції на момент укладення Кредитного договору) визначено види та порядок надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із відповідачем, натомість вінпогодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень.
Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором.
Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1734-VIII споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.
ОСОБА_1 , ознайомившись з умовами кредитного договору, мав реальну можливість відмовитися від укладення останнього, проте, у подальшому, частково виконував його умови та покладені на нього договірні зобов`язання, сплачуючи кредит, що свідчить про свідоме визнання позивачем умов договору.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Умови договору про споживчий кредит визначені ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Кредитного договору, такий договір, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину і є обов`язковим для виконання сторонами.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» суми несплаченої комісії в розмірі 29 844,60 грн.
Доводи апеляційної скарги, що 02 грудня 2020 року відповідач ОСОБА_1 отримав повідомлення від «CreditExpress» про передання боргу позивача АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та у нього є чотири години для сплати боргу, у зв`язку з чим вважає, що позивач взагалі не має права звертатися до суду з даним позовом, адже відступив право вимоги третій особі, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки останнім не надано суду доказів щодо відступлення АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» права вимоги за Кредитним договором №22031000131451 від 13.06.2019 року третім особам.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Дербін Дмитро Олександрович, - залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Повне судове рішення складено 05 липня 2023 року.

Головуючий: 

Судді: