Дата документу 18.04.2023 Справа № 332/1211/22

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 332/1211/22
Провадження №22-ц/807/862/23
Головуючий в 1-й інстанції – Марченко Н.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року                                                місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Крилової О.В., Полякова О.З.,	
секретар	Бєлова А.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2023 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,- 

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Заводського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення доказів, яка подана до подання зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування заяви зазначено про те, що позивачем вказано лише частину майна, що увійшла до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_1 вважає, що на померлого батька, можливо були зареєстровані транспортні засоби, також за життя ОСОБА_3 працював у ПАТ «Запоріжсталь», отримував пенсію, і був акціонером вказаного товариства. За таких підстав, ОСОБА_1 просила у заяві про забезпечення доказів витребувати з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області інформацію про транспортні засоби, які були зареєстровані за ОСОБА_2 у період з 18.04.2021 року по дату надання відповіді на запит суду, витребувати з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області інформацію про те, чи отримувала ОСОБА_4 недоотримувану пенсію ОСОБА_3 із зазначенням суми пенсії та дати отримання, у разі якщо пенсія не була отримана, зазначити суму, що підлягає виплаті спадкоємцям, витребувати у ПАТ «Запоріжсталь» інформацію про наявність у власності ОСОБА_3 іменних цінних паперів та витребувати у банківських установах інформацію про відкритті банківські рахунки на ім`я ОСОБА_3 . Надана інформація за ухвалою суду надасть можливість відповідачу визначити предмет спору по зустрічній позовній заяві.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2023 року, заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів – задоволено частково.
Витребувано із Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області інформацію про транспортні засоби, які були зареєстровані за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 станом на 18.04.2021 року по дату постановлення ухвали тобто до 13.02.2023 року, а також про транспортні засоби, які перебували у власності ОСОБА_2 у період з 18.04.2021 року по дату постановлення ухвали, тобто до 13.02.2023 року.
У задоволені решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1  звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати в частині відмови у задоволенні вимог заяви про забезпечення доказів та ухвалити в цій частині нове рішення про витребування відповідної інформації.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що витребування доказів необхідно скаржнику для подачі зустрічного позову і його відповідного обґрунтування, при цьому враховуючи вирішення питання щодо спадкування в суді, доводи суду першої інстанції щодо перевірки спадкового майна нотаріусом є недоречними.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2  зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. 

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Задовольняючи заяву про забезпечення доказів частково, суд першої інстанції виходив з того, що при відкритті спадщини нотаріусом здійснюються всі необхідні нотаріальні дії для встановлення спадкового майна після померлого.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції судова колегія погодитися не може з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч. ч. 1, 4 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. 

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів.

Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Розглядаючи заяву про забезпечення доказів, суд (суддя) має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкодженні, витратити свою доказову цінність тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені: докази, які необхідно забезпечити; обставини, для доказування яких вони необхідні, обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив з того, що при відкритті спадщини нотаріусом здійснюються всі необхідні нотаріальні дії для встановлення спадкового майна після померлого і відповідно витребувана інформація повинна міститися в матеріалах спадкової справи.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, адже відмовляючи у частині заяви про забезпечення доказів, суд не надав належної оцінки доводам заявника щодо необхідності витребування доказів та неможливості їх отримання іншим шляхом, враховуючи, що інформація яку просив витребувати заявник в матеріалах спадкової справи відсутня.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).

Однак, суд першої інстанції наведеного при прийнятті оскаржуваної ухвали не врахував та помилково відмовив у частині вимог за заявою про забезпечення доказів, не дослідивши в повній мірі наявність чи відсутність у матеріалах справи доказів, які просила забезпечити заявниця, необхідність їх витребування, можливість або неможливість подання доказів заявницею або іншими учасниками справи. 

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2023 року, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

На підставі вищезазначеного, ухвалу суду першої інстанції про забезпечення доказів, не можна визнати законною та обґрунтованою, тому відповідно ст.379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

УхвалуЗаводського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2023 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 20 квітня 2023 року.

Головуючий, суддя-доповідач                                                С.В. Кухар

Судді:                                                                        О.В. Крилова

О.З. Поляков