Справа № 303/4630/21

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

03.04.2023                 м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Ціпле І. Ю.,

                                                               в с т а н о в и в :
Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 липня 2021 року, 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні).
Відповідно до змісту постанови, 24.05.2021, о 06 год 20 хв, у м. Мукачево, ОСОБА_1 на транспортному засобі марки «MERCEDES-BENZ» д/н знак НОМЕР_1 , надавав послуги з перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення в кількості 9 чоловік, без ліцензії, яка передбачена п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», чим порушив вимоги ч. 1 ст. 164 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Ціпле І. Ю. вказує на те, що постанова є незаконною, тому підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, позаяк ОСОБА_1 не надавав послуги з перевезення, прибутки не отримував. Натомість, працівники Укртрансбезпеки в Закарпатській області запевнили його, що у протоколі необхідно підписатись та написати, що ОСОБА_1 перевозив людей із с. Діброва до міста Ужгорода, що власне ОСОБА_1 , будучи у шоковому стані, і зробив. Зазначає, що особи, які перебували у автомобілі - це родичі ОСОБА_1 , яких він безкоштовно перевозив. Звертає увагу на те, що до протоколу про адміністративне правопорушення не додано будь-яких доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 отримував дохід від перевезення, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та без участі його захисника, адвоката Ціпле І. Ю. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності цих осіб, береться до уваги те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення неодноразово відкладався: 29.11.2021 (а. с. 31, 32), 31.01.2022 (а. с. 33), 20.05.2022 (а. с. 35, 36), і те, що сторона захисту була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у суді апеляційної інстанції, однак до суду вказані особи не з`явилися, хоча обізнані з тим, що в суді розглядається подана адвокатом Ціпле І. Ю. в інтересах ОСОБА_1 апеляційна скарга, при цьому, відомостей про поважність причин своєї неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від них не надходило. Апеляційний суд звертає увагу на те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника, адвоката Ціпле І. Ю., відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи. У цьому контексті суд апеляційної інстанції також враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження.
Доводи апеляційної скарги про те, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд визнає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Так, протоколом про адміністративне правопорушення №0011155 підтверджується, що 24.05.2021, о 06 год 20 хв, у м. Мукачево, ОСОБА_1 на транспортному засобі марки «MERCEDES-BENZ» д/н знак НОМЕР_1 , надавав послуги з перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення в кількості 9 чоловік, без ліцензії, яка передбачена п.24 ст.7 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності», чим порушив вимоги ч. 1 ст. 164 КУпАП. З протоколом ОСОБА_1 ознайомився, копію його отримав, що підтверджується його особистим підписом. 
Вказані у протоколі про адміністративне правопорушення обставини підтверджуються іншими письмовими доказами, а саме: копією направлення на рейдову перевірку №010635 від 21.05.2021 (а. с. 2), фотосвітлинами транспортного засобу та його пасажирів (а. с. 3, 4), додатковими обґрунтуваннями до матеріалів старшого державного інспектора відділу державного контролю за безпекою на транспорті у Закарпатській області Ракущинець І. (а. с. 7, 8).
Вищенаведені докази, які є належними, допустимими та достатніми, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення.
Доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні докази вини ОСОБА_1 апеляційний суд вважає необґрунтованими, позаяк докази, що містяться у матеріалах справи, які досліджені та оцінені місцевим судом, відтак перевірені на предмет належності та допустимості судом апеляційної інстанції, у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 24 ст. 7 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності» та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що старший державний інспектор управління Укртрансбезпеки в Закарпатській області Ракущинець І. І. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення; що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи, – у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь належні докази й на такі не вказується в апеляційній скарзі.
Тому, апеляційний суд визнає, що вищевказаний інспектор управління Укртрансбезпеки в Закарпатській області Ракущинець І. І. при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв виключно у межах наданих йому повноважень.
Не вважає слушними апеляційний суд доводи адвоката Ціпле І. Ю. про те, що у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують те, що ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення пасажирів та отримував від цього прибутки, у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів на платній основі. Вказані доводи апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
З протоколу про адміністративне правопорушення та інших письмових доказів убачається,  що  ОСОБА_1  перевозив пасажирів на транспортному засобі (легковому автомобілі) у кількості 9 (дев`ять) осіб без одержання ліцензії на цей вид господарської діяльності, що дає обґрунтовані підстави вважати, що він займався підприємницькою діяльністю. Між тим,  з апеляційної скарги вбачається, що сторона захисту не оспорювала факт перевезення ОСОБА_1  пасажирів, посилаючись на те, що пасажири, які знаходились у транспортному засобі є родичами водія. Сторона захисту також не посилалась на те, що при перевезенні пасажирів ОСОБА_1 мав ліцензію, яка передбачена п. 24 ст. 7 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності».
Відхиляючи доводи апелянта у цій частині апеляційний суд бере до уваги таке.
Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» діяльність із перевезення пасажирів підлягає ліцензуванню, тобто отримання особою, яка здійснює таку діяльність, відповідної ліцензії.
З матеріалів справи вбачається, що, надаючи послуги з перевезення пасажирів, ОСОБА_1 не мав ліцензії, отримання якої є обов`язковим для особи, яка займається перевезеннями пасажирів. Про наявність у ОСОБА_1 відповідної ліцензії не вказується і в апеляційній скарзі.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а також без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).
Зміст вказаної норми свідчить і про те, що адміністративна відповідальність настає й за одноразове надання послуг з перевезення пасажирів без відповідної ліцензії на зайняття таким видом діяльності.
Вищенаведене свідчить про те, що ОСОБА_1 є суб`єктом передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення.
Необґрунтованими і такими, що не впливають на висновки суду першої інстанції про наявність у діях  ОСОБА_1  складу цього правопорушення, а також не є підставами для скасування оскаржуваної постанови є твердження апелянта про те, що до протоколу не додано жодних доказів, які підтверджують те, що дії  ОСОБА_1  спрямовані на отримання ним доходу від перевезення вказаних у протоколі пасажирів. Відхиляючи доводи в цій частині, суд апеляційної інстанції враховує, що на підтвердження цих доводів ОСОБА_1  не надав жодних доказів ні в суді першої інстанції, ні приєднав до апеляційної скарги. При цьому, сукупність доказів, які містяться у матеріалах справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення, який складений у присутності двох свідків – громадян  ОСОБА_2  та ОСОБА_3 , та особисто підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , фотокартки, на яких зображений транспортний засіб, яким керував  ОСОБА_1  та пасажири, котрі, на момент перевірки працівниками Укртрансбезпеки, перебували всередині автомобіля марки «MERCEDES-BENZ» д/н знак НОМЕР_1 , безперечно свідчать про те, що сумнівів у правильності висновків місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення не виникає. Апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 своїм підписом у протоколі про адміністративне правопорушення особисто засвідчив, що зі змістом документу ознайомлений, скарг чи заперечень відносно обставин, викладених у протоколі не має. Також, у присутності двох свідків, водій ОСОБА_1 надав пояснення, у яких зокрема зазначив, що перевозив пасажирів у кількості 9 осіб із села Діброва до м. Ужгород. При цьому, апелянтом не надано жодних відомостей чи будь-яких інших доказів того, що протокол був підписаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, що він сфальшований, а відомості, які містяться у ньому є недостовірними.
Враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що особи, які перебували у автомобілі - це родичі ОСОБА_1 , яких він безкоштовно перевозив, твердження апелянта в цій частині є такими, що визнаються безпідставними, тому до уваги не беруться. 
Окрім того, такими, що жодним чином не впливають на правильність та законність висновків місцевого суду є доводи адвоката Ціпле І. Ю. про те, що працівники Укртрансбезпеки в Закарпатській області запевнили ОСОБА_1 , що у протоколі необхідно підписатись та написати, що ОСОБА_1 перевозив людей із с. Діброва до міста Ужгорода, що власне ОСОБА_1 , будучи у шоковому стані, і зробив.
Апеляційний суд бере до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 містить його пояснення, зміст яких свідчить про те, що ОСОБА_1 визнав факт перевезення ним пасажирів у кількості 9 осіб без відповідної на це ліцензії. Разом з тим, протокол не містить будь-яких інших пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з приводу незгоди з його змістом. Жодних заяв, зауважень чи скарг при оформленні протоколу чи після його оформлення ОСОБА_1 не заявляв, мотивів незгоди з протоколом не зазначив.
Відомості про те, що ОСОБА_1 оскаржував у встановленому законом порядку дії працівників Укртрансбезпеки за фактом складання протоколу у справі також відсутні. Крім того, немає жодних даних, які можуть свідчити про те, що ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів із заявою щодо неправомірності дій працівників Укртрансбезпеки, які за його словами, диктували ОСОБА_1 зміст пояснень та схиляли його до визнання своєї вини. Жодних доказів про порушення законодавства працівниками Укртрансбезпеки в Закарпатській області (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду) ОСОБА_1 не надав. Будь-яких зауважень щодо неправомірних дій працівників Укртрансбезпеки він не заявляв, до суду належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин не надав.
Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення буде сприяти досягненню основної мети – виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд доходить висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому висновок місцевого суду про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП є законним та обґрунтованим.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено згідно зі ст. ст. 33 - 36 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана адвокатом Ціпле І. Ю. апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і є безпідставними, – без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Ціпле І. Ю., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

                                                       П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Ціпле І. Ю. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 

Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 липня 2021 року, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП ОСОБА_1 , – залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН