ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
05 квітня 2023 року                                                                                   
м. Чернівці
справа № 715/3650/22
провадження №22-ц/822/287/23
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Половінкіна Н. Ю. 
суддів Кулянди О.О., Одинака О. О.
 
секретаря Скулеба А.І.
 
заявник ОСОБА_1 
заінтересована особа Тереблеченська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області
апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09 лютого 2023 року, головуючий в суді першої інстанції Маковійчук Ю.В.

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог

 
ОСОБА_1 у грудні 2022 року звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
Зазначав, що проживає разом з братом ОСОБА_3 , який є інвалідом 1«Б» групи та потребує постійного стороннього догляду та допомоги.

За довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 5 травня 2022 року серії 12 ААВ №578851 ОСОБА_3 має значну залежність від інших осіб при виконанні життєво важливих соціально- побутових функцій.
Інших осіб, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_3 , немає.
Встановлення факту необхідно для захисту і реалізації прав та інтересів брата ОСОБА_3 , які передбачені чинним законодавством України.
Просив суд встановити факт, що ОСОБА_1 є єдиною особою, яка здійснює постійний догляд за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який потребує постійного стороннього догляду.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09 лютого 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Боднарюк К.В., просить рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.
Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги
 
Зазначає про доведеність факту здійснення ОСОБА_1 постійного догляду за братом ОСОБА_3 .
Встановлення факту постійного догляду має юридичне значення, оскільки породжує виникнення прав та обов`язків ОСОБА_1 щодо отримання соціальних пільг та виплат, виникнення прав та обов`язків, визначених Законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про військовий обов`язок та військову службу».
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надходило.
Мотивувальна частина Позиція апеляційного суду
 
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення факту, що ОСОБА_1 є єдиною особою, яка здійснює постійний догляд за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який потребує постійного стороннього догляду.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що факт здійснення ОСОБА_1 постійного догляду за ОСОБА_3 , який потребує постійного стороннього догляду, не потребує встановлення в судовому порядку.

Водночас суд першої інстанції послався на недоведеність заявником яким чином Тереблеченська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області зацікавлена у встановленні факту, відсутність доказів звернення ОСОБА_1 до територіального органу соціального захисту населення за оформленням відповідних документів.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення наведеним нормам відповідає в частині.
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
 
Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є братом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 11).

За довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 5 травня 2022 року серії 12 ААВ №578851 ОСОБА_3 має значну залежність від інших осіб при виконанні життєво важливих соціально- побутових функцій.

Відповідно до акту Тереблеченської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області обстеження житлово-побутових умов від 28 листопада 2022 року №57 до складу сім`ї ОСОБА_1 входять дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 , брат ОСОБА_3 .
За довідкою про місце проживання особи від 28 листопада 2022 року ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 .

 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

 
Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно п.5 ч.2ст. 293 ЦПК України суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом 
народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її' загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).
Разом з тим, частиною другою статті 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
В пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від ЗО січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс 19) вказано, що « в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови). Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. [...] Якщо при розгляді заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, визначено, що існує спір про право і справа має розглядатися за правилами того судочинства, за яким подано цю заяву, проте в порядку позовного провадження, то суд залишає заяву без розгляду. У випадку якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито».
Відповідно до абзацу 12 частини 1 статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: особи, зайняті постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Згідно із преамбулою Закону України «Про соціальні послуги» цей Закон визначає основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах.
Статтею 1 Закону України «Про соціальні послуги» визначено, що надавачі соціальних послуг - юридичні та фізичні особи, фізичні особи - підприємці, включені до розділу "Надавачі соціальних послуг" Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, а отримувачі соціальних послуг - це особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги.
На підставі статті 15 Закону України «Про соціальні послуги» порядок ведення та внесення відомостей до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг щодо надавачів та отримувачів таких соціальних послуг.
Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України «Про соціальні послуги» до уповноважених органів системи надання соціальних послуг належать:
1)центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення;
2)Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації;
3)виконавчі органи міських рад міст обласного значення, рад об`єднаних територіальних громад.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про соціальні послуги» надавачі соціальних послуг провадять свою діяльність відповідно до законодавства про соціальні послуги, на підставі установчих та інших документів, якими визначено перелік соціальних послуг та категорії осіб, яким надаються такі послуги, за умови забезпечення їх відповідності критеріям діяльності надавачів соціальних послуг, встановленим Кабінетом Міністрів України.
Надавачі соціальних послуг можуть належати до державного, комунального або недержавного секторів.

До надавачів соціальних послуг недержавного сектору належать підприємства, установи, організації, крім визначених частиною другою цієї статті, громадські об`єднання, благодійні, релігійні організації, фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності.
Працівники надавачів соціальних послуг державного/комунального та недержавного секторів та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, забезпечують надання соціальних послуг на професійній основі відповідно до вимог цього Закону.
Фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є:
1)особами з інвалідністю І групи;
2)дітьми з інвалідністю;
3)громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями;
4)невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися;
5)дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет І типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.
Фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація
за догляд.
У пункті 1 Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859 (далі - Порядок) встановлено механізм призначення і виплати компенсації за догляд (далі - компенсація), що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі зазначеним статтею 13 Закону України «Про соціальні послуги» категоріям осіб.

Згідно з статтею 19 Закону України «Про соціальні послуги» підставою для розгляду питання надання соціальних послуг за рахунок бюджетних коштів є подання до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчого органу міської ради міст обласного значення, ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи:
1)заяви особи або її законного представника про надання соціальних послуг;
2)звернення, повідомлення інших осіб в інтересах осіб/сімей, які потребують соціальних послуг.
Порядок подання заяви, звернення, повідомлення про надання соціальних послуг визначається Порядком організації надання соціальних послуг.
Статтею 22 Закону України «Про соціальні послуги» передбачено порядок укладення між надавачем та отримувачем соціальних послуг чи його законним представником договору про надання соціальних послуг .
Положеннями Закону України «Про соціальні послуги» та Порядку визначено, що обов`язковою передумовою встановлення юридичного факту догляду за особою, яка має інвалідність першої групи, є наявність постійного і безперервного догляду. При цьому нездатність особи до самообслуговування передбачає постійну потребу особи в сторонній допомозі, а не час від часу, з одночасним оформленням такого догляду в органах соціального захисту населення.
Отже, для встановлення факту постійного догляду за особою, заявник має довести, що він звертався до відповідних уповноважених органів системи надання соціальних послуг з заявою щодо оформлення такого догляду та набув статус надавача соціальних послуг.
Наведене узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 566/732/16-ц.
Однак, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 звертався до відповідних уповноважених органів системи надання соціальних послуг з відповідною заявою про надання йому статусу надавача соціальних послуг.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
 
Згідно із п.4 ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 жовтня 2022 року підлягає зміні в мотивувальній частині з підстав, передбачених п.4 ч.1ст.376 ЦПК України.
Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Боднарюк Костянтин Васильович, задовольнити частково.
Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09 лютого 2023 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.
В решті залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Н. Ю. Половінкіна
М. І. Кулянда
О. О. Одинак