П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 квітня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 420/12518/22	

Категорія:106000000          Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 14.11.2022 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.
при секретарі           – Чоран А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції (далі – ГУНП) в Одеській області про:
-          стягнення з ГУНП в Одеській області, код 40108740, на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 06 серпня 2021 року по 05 серпня 2022 року у сумі 254 322 (двісті п`ятдесят чотири тисячі триста двадцять дві) грн. 68 грн.;
-          стягнення з ГУНП в Одеській області, код 40108740, на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , недоплачене грошове забезпечення за період з лютого 2020 року по липень 2020 року включно у сумі 26 393 (двадцять шість тисяч триста дев`яносто три) грн. 40 коп.;
-          стягнення з ГУНП в Одеській області, код 40108740, на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , недоплачене грошове забезпечення за період з  грудня 2017 року по  липень 2018 у сумі 68 952 (шістдесят вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві тисячі) грн. 63 коп. 
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що Одеський окружний адміністративний суд у справі №420/7618/21 від 06 серпня 2021 року допустив негайне поновлення позивача на роботі, проте відповідач, діючи протиправно, поновив позивача на виконання вказаного рішення суду лише через рік – 05 серпня 2022 року наказом ГУНП в Одеській області №1340 о/с, а тому, на думку позивача, він має право отримати грошове забезпечення за час вимушеного прогулу. 
Крім того, позивач вважав, що йому недоплачено грошове забезпечення за період з лютого 2020 року по 06 липня 2020 року, оскільки після того, як позивач розпочав скаржитись на посадових осіб відповідача, йому перестали виплачувати премію у сумі 4 398,90 грн. 
Також позивач вважав, що після призначення на посаду, де йому протиправно скасували спеціальне звання "майор" та визначили у наказі ГУНП №1065 о/с від 23 липня 2018 року "рядовий поліції", з грудня 2017 року по липень 2018 року протиправно сплачували лише посадовий оклад. 
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що 20 вересня 2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить закрити провадження у справі та визнати протиправним зловживання представником позивача процесуальними правами.
У відзиві на позовну заяву відповідач не надає пояснень по суті заявлених позовних вимог та його доводи зводяться виключно до підстав закриття провадження у справі у зв`язку із тим, що наявна постанова суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено частково.
Стягнуто з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 09 серпня 2021 року по 04 серпня 2022 року у сумі 140 078 (сто сорок тисяч сімдесят вісім) грн., 51 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ГУНП в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги:
-          позивач не заявляв вимоги щодо стягнення з ГУНП в Одеській області середній заробіток за час затримки при виконанні рішення, а тому не зрозуміло з яких підстав судом це було зроблено. Це в свою чергу є порушенням норм процесуального права;
-          суд першої інстанції не дослідив належно провадження по справі №420/7618/20 у зв`язку з чим виніс невірне рішення. Як вбачається з ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року повернуто заяву представника відповідача Левенець А.В. (від 08 жовтня 2021 року за №55547/21) про роз`яснення судового рішення у справі №420/7618/20, – заявнику без розгляду. Відповідно до ч.4 ст. 254 КАС України подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання. Отже судом першої інстанції невірно встановлено строк з якого обчислюється розрахунок в затримці виконання судового рішення. А саме з 29 червня 2022 року по 04 серпня 2022, тобто 36 діб. Отже рішення суду в цій частині підлягає скасуванню. Більш того виконання рішення в частині поновлення було неможливим, оскільки існували перешкоди в його виконанні, а тому і було подано заяву про роз`яснення рішення яка зупинила його виконання;
-          суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права відкривши справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що в свою чергу призвело до ухвалення рішення яке, на думку ГУНП, є незаконним. Відповідно до ч.3 ст. 296 КАС України апеляційна скарга може містити клопотання особи про розгляд справи за її участі. За відсутності такого клопотання вважається, що особа не бажає брати участі у судовому засіданні суду апеляційної інстанції. Враховуючи що суд в порушення ч.1 ст. 263 КАС України відкрив справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін чим порушив право ГУНП в Одеській області на викладення своєї правової позиції відкритому судовому засіданні, що в свою чергу призвело до стягнення з ГУНП в Одеській області черезмірної суми грошових коштів.
Відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 року іншими учасниками справи не оскаржено.
Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУНП в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача з позовними заявами, щодо проходження публічної служби.
Зокрема в провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувало 6 справ (№815/6762/15, №815/1593/17, №1540/3762/18, №420/5059/19, 420/2858/20, 420/7618/20) за результатами розгляду яких судові рішення набрали законної сили.
Відповідно ч.4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд вважає за необхідне також зазначити обставини встановлені судовими рішеннями, за результатами розгляду вищезазначених справ та результати їх розгляду.
Наказом ГУ МВС України в Одеській області від 04 листопада 2015 року №1331 о/с "По особовому складу", згідно з п.9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено з 06 листопада 2015 у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів), із сплатою грошової компенсації за 33 доби невикористаної чергової відпустки за період роботи з 01 січня 2015 року по день звільнення.
За результатами судового оскарження вищевказаного наказу постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року у справі №815/6762/15 у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2016 року у справі №815/6762/15, скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року та прийнято нову постанову суду, якою визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС України в Одеській області №1331 о/с від 04 листопада 2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 за п.64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ; зобов`язано ГУ МВС України в Одеській області розглянути рапорт ОСОБА_1 від 05 листопада 2015 року щодо звільненння за п.64 "з" (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Наказом ГУ МВС України в Одеській області від 27 січня 2017 року №7 о/с "По особовому складу" на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2016 року у справі №815/6762/15 скасовано пункт наказу ГУ МВС України в Одеській області від 04 листопада 2015 року №1331 о/с "По особовому складу" в частині звільнення з органів внутрішніх справ майора міліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого відділу організації та аналізу діяльності карного розшуку ГУ МВС України в Одеській області на відповідній посаді з 06 листопада 2015 року.
27 січня 2017 року ГУ МВС України в Одеській області на підставі листа ГУНП в Одеській області від 26 січня 2017 року №9/607 прийнято наказ №8 о/с "По особовому складу", яким згідно п.п.10, 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за п.64 "г" (через скорочення штатів) майора поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого відділу організації та аналізу діяльності карного розшуку ГУМВС України в Одеській області.
За результатами судового оскарження вказаного наказу постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року у справі №815/1593/17 визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС України в Одеській області №8 від 27 січня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі п."г" ст. 64 Положення "Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" (через скорочення штатів); зобов`язано ГУМВС України в Одеській області видати наказ про звільнення ОСОБА_1 на підставі п."з" ст. 64 Положення "Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації"; зобов`язано ГУНП в Одеській області видати наказ щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції України відповідно до п.9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію".
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року у справі №815/1593/17 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року змінено: абз.4 резолютивної частини постанови суду викладено в наступній редакції: "Зобов`язати ГУНП в Одеській області вирішити питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції України на підставі його рапорту, відповідно до п.9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про національну поліцію""; в іншій частині постанову суду залишено без змін.
Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року у справі №815/1593/17 заяву заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про роз`яснення задоволено; роз`яснено постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року, вказавши, що зобов`язання ГУНП в Одеській області вирішити питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції України на підставі його рапорту, відповідно до п.9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про національну поліцію", має наслідком та підставою для видання ГУНП в Одеській області наказу про прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції України відповідно до п.9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про національну поліцію".
Наказом Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області №37 о/с від 30 листопада 2017 року на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року у справі №815/1593/17 та постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року у справі №815/1593/17, внесено зміни до наказу ГУ МВС України в Одеській області №8 о/с від 27 січня 2017 року в частині звільнення позивача та визначено останнього вважати таким, що звільнений у запас Збройних Сил за п."з" (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства (організації) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
18 червня 2018 року позивач звернувся до начальника ГУНП в Одеській області із заявою, у якій, посилаючись на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року у справі №815/1593/17, просив прийняти його на службу до Національної поліції України на посаду старшого оперуповноваженого організаційно-методичного відділу управління карного розшуку ГУНП в Одеській області.
Наказом ГУНП в Одеській області №1065 о/с від 23 липня 2018 року відповідно до п.п.9 та 12 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" призначено такого, що прибув з Міністерства внутрішніх справ ОСОБА_1 на посаду старшого оперуповноваженого організаційно-методичного відділу управління карного розшуку ГУНП в Одеській області, установивши йому посадовий оклад у розмірі 2 600 грн., присвоївши спеціальне звання "рядовий поліції", закріпивши спеціальний жетон з індивідуальним номером (01228852).
Позивач зазначений наказ оскаржив в судовому порядку.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року у справі №1540/3762/18, зокрема, визнано протиправними дії ГУНП в Одеській області щодо присвоєння ОСОБА_1 спеціального звання "рядовий поліції" згідно наказу ГУНП в Одеській області від 23 липня 2018 року №1065 о/с; зобов`язано ГУНП в Одеській області внести зміни до наказу ГУНП в Одеській області від 23 липня 2018 року №1065 о/с в частині присвоєння ОСОБА_1 спеціального звання, а саме, присвоївши спеціальне звання "майор поліції"; зобов`язано ГУНП в Одеській області внести доповнення до наказу ГУНП в Одеській області від 23 липня 2018 року №1065 о/с в частині зазначення стажу служби ОСОБА_1 , який дає право на встановлення поліцейським надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення відповідно до п.9 розділу ІІІ Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 23 листопада 2016 року №1235, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2016 року за №1668/29798, з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2019 року у справі №1540/3762/18 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року залишено без змін.
Позивач, у зв`язку з вищезазначеними обставинами вважав, що ГУ МВС України в Одеській області має сплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 06 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року, а ГУНП в Одеській області – за час вимушеного прогулу у період з 01 грудня 2017 року по 23 липня 2018 року. Крім цього позивач вважав, що наявні підстави для здійснення перерахунку його вислуги років та, видання з цього приводу відповідних наказів, якими слід вищезазначені періоди вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року та з 01 грудня 2017 року по 23 липня 2018 року включити до загального безперервного стажу його служби.
З наведених підстав позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з відповідним позовом, за результатом розгляду якого рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року по справі №420/5059/19, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2020 року: визнано протиправними дії ГУ МВС України в Одеській області щодо неврахування часу вимушеного прогулу у вислугу років ОСОБА_1 за період з 06 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року; зобов`язано ГУ МВС України в Одеській області здійснити перерахунок вислуги років ОСОБА_1 , видати з цього приводу наказ, яким включити період вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року до загального безперервного стажу його служби та направити вказані відомості до ГУНП в Одеській області для залучення до особової справи; стягнуто з ГУ МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року; визнано протиправними дії ГУНП України в Одеській області щодо неврахування часу вимушеного прогулу у вислугу років ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2017 року по 23 липня 2018 року; зобов`язано ГУНП України в Одеській області здійснити перерахунок вислуги років ОСОБА_1 , видати з цього приводу відповідний наказ, яким включити період вимушеного прогулу з 01 грудня 2017 року по 23 липня 2018 року до загального безперервного стажу його служби; стягнуто з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 грудня 2017 року по 23 липня 2018 року; стягнуто з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму недоплаченої грошового забезпечення за період з 23 липня 2018 року по 23 жовтня 2019 року.
10 березня 2020 року на виконання рішення суду у справі №420/5059/19 ГУНП в Одеській області видано наказ №350 о/с, яким здійснено перерахунок вислуги років ОСОБА_1 та зазначено, що його стаж служби станом на 01 січня 2020 року складає 19 років 04 місяця 09 днів.
Позивач вважав, що у зазначеному наказі неправильно зазначено його стаж служби у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом в рамках розгляду справи №420/2859/20 та Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 12 листопада 2020 року вирішив: позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ МВС України в Одеській області, ГУНП в Одеській області  про визнання протиправними дій, зобов`язання внести зміни до наказу, стягнення середнього заробітку – задовольнити частково, а саме: визнати протиправними дії ГУНП в Одеській області щодо зазначення в наказі №350 о/с від 10 березня 2020 року, стажу служби ОСОБА_1 у розмірі 19 років 04 місяці 09 днів; зобов`язати ГУНП в Одеській області внести зміни до наказу №350 о/с в частині що стосується ОСОБА_1 , виклавши частину що стосується стажу служби ОСОБА_1 в наступні редакції: "Відповідно до ст. 78 розділу VII Закону України "Про Національну поліцію" встановити станом на 01 січня 2020 року стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку здійснити відповідні перерахунки: майору поліції ОСОБА_1 (0128852), старшому оперуповноваженому організаційно-методичного відділу управління карного розшуку ГУНП в Одеській області – 21 рік 09 місяців 02 дні"; в задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 07 квітня 2021 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ МВС України в Одеській області, ГУНП в Одеській області про визнання дій ГУНП в Одеській області при виданні наказу С.М. протиправними, зобов`язання ГУНП в Одеській області внести зміни до наказу №350 о/с в період його дії, в частині, що стосується ОСОБА_1 , виклавши його частину, що стосується стажу служби ОСОБА_1 в наступні редакції: "Відповідно до ст. 78 розділу VII Закону України "Про Національну поліцію" встановити станом на 01 січня 2020 року стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку здійснити відповідні перерахунки: Майору поліції ОСОБА_1 (0128852), старшому оперуповноваженому організаційно-методичного відділу управління карного розшуку ГУНП в Одеській області - 21 рік 09 місяців 02 дні", стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період по 23 липня 2018 року, стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП Одеській області на користь ОСОБА_1 витрат зі сплати судового збору у розмірі 1 681,60 грн. скасував; провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ МВС України в Одеській області, ГУНП в Одеській області про визнання дій ГУНП в Одеській області при виданні наказу №350 о/е від 10 березня 2020 року, в період його дії в частині, що стосується ОСОБА_1 протиправними, зобов`язання ГУНП в Одеській області внести зміни до наказу №350 о/с в період його дії, в частині, що стосується ОСОБА_1 , виклавши його частину, що стосується стажу служби ОСОБА_1 в наступні редакції: "Відповідно до ст. 78 розділу VII Закону України "Про Національну поліцію" встановити станом на 01 січня 2020 року стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку здійснити відповідні перерахунки: Майору поліції ОСОБА_1 (0128852), старшому оперуповноваженому організаційно-методичного відділу управління карного розшуку ГУНП в Одеській області – 21 рік 09 місяців 02 дні", стягнення з ГУ МВС України в Одеській області та ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період по 23 липня 2018 року закрив. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року залишив без змін.
03 липня 2020 ГУНП в Одеській області винесено Наказ №855 о/с, яким, відповідно до Закону "Про Національну поліцію", на підставі Наказу №1499 від 25 червня 2020, подання начальника карного розшуку від 26 червня 2020 року, звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), з 03 липня 2020 року майора поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого організаційно - методичного відділу управління карного розшуку ГУНП в Одеській області.
Не погодившись з п.1 Наказу ГУНП в Одеській області від 25 червня 2020 року №1499 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Одеській області", а також Наказом №855 о/с від 03 липня 2020 року позивач звернувся до суду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року у справі №420/7618/20 вирішено: визнати протиправним та скасувати Наказ №1499 від 25 червня .2020 року в частині застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого організаційно-методичного відділу управління карного розшуку ГУНП в Одеській області; визнати протиправним та скасувати Наказ №855 о/с від 03 липня 2020 року по особовому складу, згідно якого, відповідно до Закону України "Про Національну поліцію", звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст. 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), з 03 липня 2020 року майора поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого організаційно-методичного відділу управління карного розшуку ГУНП в Одеській області; поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого організаційно-методичного відділу управління карного розшуку ГУНП в Одеській області; стягнути з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06 липня 2020 року по 06 серпня 2021 року у загальному розмірі 151 752 (сто п`ятдесят одна тисяча сімсот п`ятдесят дві) грн. 58 коп.; допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого організаційно-методичного відділу управління карного розшуку ГУНП в Одеській області, а також в частині стягнення з ГУНП в Одеській області суми середнього заробітку за період вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць. 
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2022 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу – залишено без змін.
Наказом від 05 серпня 2022 року №1340 о/с на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року у справі №420/7618/20 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2022 року позивача поновлено на службі з 05 серпня 2022 року.
Відповідач у відповідь на адвокатський запит представника позивача листом від 31 серпня 2022 року №14/131аз повідомив, що підстав для розрахунку та виплати грошового забезпечення позивачу за період з 06 серпня 2021 року по 04 серпня 2022 року відсутні.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням по справі №420/7618/20 стягнено заробіток за час вимушеного прогулу з 06 липня 2020 року по 06 серпня 2021 року, а тому відсутні підстави для повторного стягнення середнього заробітку за 06 серпня 2021 року. При цьому, враховуючи, що 07 серпня 2021 року є вихідним днем, то наступним робочим днем та, відповідно, першим днем відліку після дати винесення рішення про поновлення на посаді є 09 серпня 2021 року.
При цьому, суд першої інстанції зазначив, що поновлений позивача на посаду наказом ГУНП в Одеській області №1340 о/с 05 серпня 2022 року, а тому також відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за 05 серпня 2022 року.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченого середнього заробітку за період затримки виконання рішення про поновлення на роботі з 09 серпня 2021 року по 04 серпня 2022 року.
При цьому, на переконання суду першої інстанції, стягненню підлягає саме середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у справі №420/7618/20, який відповідно до норм чинного законодавства фактично є санкцією за несвоєчасне виконання судового рішення, а не грошове забезпечення за час вимушеного прогулу як зазначає позивач у заявлених позовних вимогах.
Суд першої інстанції зазначив, що Одеський окружний адміністративний суд у справі №420/7618/20 встановив, що середньоденне грошове забезпечення позивача складає 553,67 грн. Період затримки виконання судового рішення становить 253 робочі дні (з 09 серпня 2021 року по 04 серпня 2022 року).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за вказаний період, який необхідно стягнути з відповідача складає 140 078,51 грн. (253 дні х 553,67 грн.).
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст. 236 КЗпП України.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 3 ч.1 ст. 371 КАС України встановлено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.
Правові положення аналогічного змісту містяться також в ст. 235 КЗпП України, якою передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Згідно ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що законодавством передбачено обов`язок роботодавця негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника у разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду.
Негайне виконання судового рішення полягає у тому, що таке рішення підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, а негайно з моменту його прийняття.
Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.
Наведена правова позиція підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17 червня 2020 року у справі №521/1892/18.
З огляду на зазначене, після прийняття рішення Одеським окружним адміністративним судом 06 серпня 2021 року у справі №420/7618/20 у ГУНП в Одеській області, як роботодавця, виник обов`язок добровільно і негайно виконати це рішення в частині поновлення позивача на роботі та виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць.
Колегія суддів звертає увагу, що судове рішення про поновлення на посаді підлягає негайному виконанню та жодним чином не може ставитися в залежність від будь-яких обставин, за виключенням непереборних.
Враховуючи встановлені чинним законодавством гарантії обов`язковості виконання судових рішень, суд зазначає, що затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.
Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена ст. 236 КЗпП України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.
Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Таким чином, згідно ст. 236 КЗпП України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.
Колегія суддів зазначає, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
Аналогічна правова позиція викладена у постанова Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №802/1183/16-а та від 05 березня 2020 року у справі №280/360/19.
Також, ст. 236 КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі. Добровільне виконання рішення суду боржником – це його законодавчо встановлений обов`язок, який не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 11 червня 2020 року у справі №816/1895/18 та від 10 травня 2019 року у справі №816/1791/17.
Враховуючи викладене, відповідач не довів належними та допустимими доказами неможливість вчасного виконання рішення про поновлення позивача на посаді, а тому суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року у справі №420/7618/21.
Щодо посилань апелянта про невірне встановлення строку з якого обчислюється розрахунок в затримці виконання судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 4 ст. 254 КАС України встановлено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.
Тобто, вищезазначеною нормою зупиняється строк саме для виконання судового рішення, разом з тим колегія суддів акцентує увагу на тому, що заявою про роз`яснення судового рішення не може бути обмежено право позивача, в даному випадку, на поновлення його на посаді.
Таким чином, колегія суддів констатує, що вищезазначений довід апеляційної скарги є необґрунтованим.
Згідно ч. 2 ст. 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Частинами 1, 2 ст. 257 КАС України передбачено: за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Справами незначної складності є справи, зокрема, щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:
1) значення справи для сторін;
2) обраний позивачем спосіб захисту;
3) категорію та складність справи;
4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо;
5) кількість сторін та інших учасників справи;
6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;
7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.3 ст. 257 КАС України).
Тобто, предметом спору у даній справі є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 140 078,51 грн., що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (500*2 684 = 1 342 000 грн.).
Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що справа №200/1437/21-а відноситься до справ незначної складності.
Щодо посилання апелянта на те, що судом першої інстанції протиправно задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 шляхом стягнення з ГУНП в Одеській області середнього заробітку за час затримки при виконанні судового рішення, оскільки даної позовної вимоги позивачем заявлено не було, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року у справі №420/7618/20, зокрема, зобов`язано позивача поновити на посаді.
Разом з тим, виконано вищезазначене рішення лише 05 серпня 2022 року (наказом ГУНП поліції в Одеській області №1340 о/с).
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що належним способом захисту прав позивача, у даній справі, є саме стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у справі №420/7618/20, який фактично є санкцією за несвоєчасне виконання судового рішення, а не задоволення вимоги щодо стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу як просить позивач у позові.
З таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 14 квітня 2023 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.