КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
                                   
Апеляційне провадження                                            
№ 22-ц/824/6219/2023                                                                      
 
П О С Т А Н О В А
 
                                  І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И

  13 червня 2023 року                                                                  місто Київ
                                                                                          справа № 752/12830/21                               
                              
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
                                   суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.
                                   за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.
 
  розглянув у відкритому судовому засіданніцивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 січня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про відшкодування майнової шкоди,-
 
                                                         В С Т А Н О В И В:
В травні 2021 року позивач звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідачів, в якому просила стягнути на її  користь: 
з ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» матеріальну шкоду у розмірі 129000 грн.; 
з ФОП ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі                                         269 942,42 грн.;
з відповідачів вартість проведених експертних досліджень на суму             3400 грн.
В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 10 грудня 2020 року сталася ДТП за участю її автомобіля «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіля «BMWX5», д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіля «DAF»,                         д.н.з. НОМЕР_3 , під керування водія ОСОБА_4 . 
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 02 лютого 2021 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. 
Вказувала, що автомобіль «DAF», д.н.з. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_4 на момент ДТП належав на праві власності ФОП ОСОБА_3 та був застрахований у ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» відповідно до полісу №ЕР-115605938 обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів від 19 березня 2020 року. 
Зазначала, що воназвернулась до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, у відповідь на яку отримала лист про те, що виплата грошового відшкодування в розмірі 129000 грн. відбудеться найближчим часом, однак на день звернення із указаним позовом грошові кошти страховою компанією виплачені не були. 
Посилалася на те, що відповідно до звіту про розмір вартості матеріального збитку, останній складає 388 542,42 грн., а тому різницю матеріального збитку, яку не покриває страхове відшкодування, позивач просила стягнути з власника автомобіля «DAF», д.н.з. НОМЕР_3 - ФОП ОСОБА_3 .
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 січня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі           129 000 грн.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Стягнутоз ПрАТ«Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1290 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ФОП ОСОБА_3 матеріального збитку у розмірі 262 942,42 грн. та стягнення з відповідачів 3400 грн. вартості експертного дослідження скасувати і ухвалити в цій частині нове, яким вказані вимоги задовольнити.
В обґрунтування вимог посилалася на те, що оскільки ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» було погоджено здійснення страхового відшкодування на підставі її повідомлення про ДТП, за яким було здійснено експертом оцінку збитків, та стало підставою для звернення позивача із заявою на виплату страхового відшкодування, яку страховиком було погоджено, що встановлено в оскаржуваному рішенні, тому матеріали справи містять докази, що страхувальником автомобіля марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_3 є ОСОБА_3 .

Вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 262 942,42 грн. як різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) підлягають задоволенню у повному обсязі, так само як витрати, що були здійснені позивачем для експертного дослідження вартості збитків.
Вказувала, що судом першої інстанції було хибно застосовано роз`яснення, надані у пунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 що стосують вирішення спору щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди, оскільки у даній справі позивач не заявляла вимог щодо їх відшкодування.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.
Відповідачі: ФОП ОСОБА_3 , ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в тому числі і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідачів на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з  наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, 10 грудня 2020 року за адресою: місто Київ, Столичне Шосе, сталась ДТП за участю автомобілів «DAF»,          д.н.з. НОМЕР_3 з нижнім причепом Fiandria, д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_4 , «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 02 лютого 2021 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мани місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Цивільна правова відповідальність водія автомобіля марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_3 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», а тому позивач звернулась до ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» із заявою від 29 грудня 2020 року про виплату страхового відшкодування.
Згідно листа ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» від 13 квітня 2021 року, страхова зазначила, що нею були розглянуті документи, які надіслані ОСОБА_1 щодо ДТП від 10 грудня 2020 року та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 129000 грн., яке на даний момент не було виплачено.
Для визначення розміру матеріального збитку позивач звернулася до СПД « ОСОБА_6 ».
Відповідно до Звіту №8664 про визначення вартості матеріального збитку КТЗ «NissanQashqai», д.н.з. НОМЕР_1 від 20 квітня 2021 року, складеного СПД « ОСОБА_6 » вартість матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ складає 388542,42 грн.
При цьому, в суді апеляційної інстанції представник позивача зазначила, що страховою компанією ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» оглядався автомобіль  ОСОБА_1 «Nissan Qashqai»,                          д.н.з. НОМЕР_1 та складався Звіт про розмір спричиненої шкоди, примірник якого є у позивача.
Звертаючись до суду з даним позовом до відповідача ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» позивач вказувала на те, що оскільки страхова не виплатила суму страхового відшкодування, то з неї підлягає стягненню 129000 грн.
Заявляючи вимоги до ФОП ОСОБА_3 , як власника автомобіля «DAF», д.н.з. НОМЕР_3 позивач просила стягнути з останньої різницю між страховою виплатою ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» (129000 грн.) та матеріальним збитком (388542,42 грн. по Звіту+3400 грн. експертні послуги) у розмірі 262942,42 грн. відповідно до ст.1194 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (стаття 22 вказаного Закону).
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. 
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Власник автомобіля є зобов`язаною особою та несе відповідальність перед потерпілим за завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду у випадку, якщо в момент дорожньо-транспортної пригоди він керував транспортним засобом (тобто є заподіювачем шкоди) або у випадку, передбаченому ч.2 ст.1187 ЦК України.
Згідно із роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4, обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. 
За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв'язок  зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. 
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. 
Частиною 2 ст.51 ЦПК України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов'язок визначати коло відповідачів у справі, предмет та підстави  позову. 
При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред'явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50),  від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня  2018 року у справі №570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі  №757/39920/15-ц (пункт  31), від 27 березня 2019 року у справі №520/17304/15-ц (пункт 63), від 01 квітня 2020 року у справі №520/13067/17 (пункт 71)).
Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов'язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов'язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов'язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанови Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №200/8461/15-ц, від 03 травня 2022 року у справі №711/3591/21).
Аналогічний висновок міститься і у постанові Верховного Суду від 03 травня 2023 року у справі №200/7595/18.
Позивач ОСОБА_1 , в 2021 році звертаючись до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, пред`явила вимоги до ФОП ОСОБА_3 , як власника автомобіля, який завдав шкоду та до ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», як до страховика. 
При цьому, вимог до ОСОБА_4 , який на момент ДТП керував автомобілем «DAF», д.н.з. НОМЕР_3 та з вини якого сталася ДТП 10 грудня 2020 року, позивач не заявляла. 
Разом з тим, особа, яка спричинила шкоду має право також у разі незгоди з розміром страхового відшкодування, яку виплатила страхова, оспорювати її.
У ході розгляду справи у суді першої інстанції позивач не зверталася до суду з клопотанням про залучення до участі  у справі як співвідповідача  ОСОБА_4 .
Отже, коло осіб - учасників справи позивач визначила з порушенням норм процесуального права. 
При цьому, суд першої інстанції позбавлений права самостійно замінити неналежного відповідача на належного або залучити його в якості співвідповідача.
А тому, пред`явлення позову до неналежного відповідача/співвідповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. 
На наведене вище суд першої інстанції уваги не звернув.
Оскільки, суб'єктний склад учасників справи визначає суд першої інстанції, а в даній справі не залучено всіх осіб, які є учасниками спірних матеріальних правовідносин в якості відповідача, рішення суду підлягає скасуванню, оскільки в такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права особи, не залученої до участі у справі як відповідача, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.
Отже, зазначене свідчить про істотне порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке потягло за собою ухвалення незаконного рішення.
Частиною 4 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 , ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про відшкодування майнової шкоди
Колегія суддів звертає увагу на те, що вказане не призведе до порушення прав позивача, оскільки вона може звернутися з даним позовом до належних відповідачів.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
                                                                                                   
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.
 
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про відшкодування майнової шкоди - відмовити.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.
 
          Повний текст постанови складено 20 червня 2023 року.
 
Головуючий:
 
Судді: