ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року	Львів	Справа № 380/13590/22 пров. № А/857/18640/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                        Обрізко І.М., 
суддів                                                            Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року, прийняте суддею Сидор Н.Т. у місті Львові у справі за позовом   ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними дій, -

                                                            встановив:

ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі – ГУ ПФУ у Львівській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (надалі – ГУ ПФУ в Хмельницькій області) про визнати протиправною відмову (рішення від 25.03.2022 №134550014990) ГУ ПФУ в Хмельницькій області у призначенні позивачу пенсії відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області здійснити призначення позивачу з 22.02.2022 пенсію згідно п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 позов задоволено.
Задовольняючи позов, суд зазначив, що позивач при зверненні до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, належним чином підтвердив факт народження та виховання ним дитини з інвалідністю з дитинства у відповідності до вимог п.п. 2.17-2.18 Розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2005 №22-1 (надалі – Порядок №22-1).
До заяви позивача про призначення пенсії додано заяву його дружини, ОСОБА_2 , у якій вона просить призначити пенсію за віком батькові дитини-інваліда, вихованої до 6-річного віку, у зв`язку з тим, що вона не буде претендувати на цю пенсію, оскільки отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи загального захворювання.
Відтак, ОСОБА_2 призначено пенсію раніше встановленого пенсійного віку, за інших підстав, не передбачених п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (надалі – Закон №1058-IV) .
Враховуючи те, що позивач на час звернення до територіального управління Пенсійного фонду України досяг 55 річного віку, його страховий стаж складав більше 20 років, при цьому мати дитини інваліда з дитинства відмовилась на користь батька від права отримання пенсії із заниженням пенсійного віку передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV суд прийшов до висновку, що у позивача наявні всі критерії, які є необхідними для призначення такої пенсії.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ у Львівській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що положення Закону № 1058 передбачають два окремі, самостійні склади (дві окремі умови), за наявності яких може бути призначена дострокова пенсія матері або батьку (за відповідних умов) за віком, а саме: в разі народження п`ятьох або більше дітей та виховання їх до шестирічного віку, в разі виховання матір`ю або батьком до шестирічного віку осіб (особи) з інвалідністю з дитинства. При цьому, у другому випадку законодавцем надається право вибору особи, яка буде одержувати дострокову пенсію за віком: матір або за її вибором, батько дитини з інвалідністю, який виховував таку дитину до шестирічного віку.
Дружина позивача перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання відповідно до Закону № 1058 (з 22.02.2006 - як особа з інвалідністю III групи).
Таким чином, суд І інстанції дійшов хибного висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог. Оскільки, дружині ОСОБА_2 призначено пенсію з 22.02.2006 - як особі з інвалідністю III групи). Тобто, фактично дружина скористалась правом на призначення пенсії, ще 22.02.2006.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в позові.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 22.02.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому дострокової пенсії, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
ГУ ПФУ в Хмельницькій області 25.03.2022 прийняло рішення №134550014990, яким відмовило позивачу у призначенні пенсії.
Відмова мотивована тим, що позивач досягнув пенсійного віку (60 років), відтак права на призначення дострокової пенсії за віком як батькові особи з інвалідністю з дитинства, який виховав її до шестирічного віку, він не має.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон № 1058-IV, який набрав чинності 1 січня 2004.
Статтею 1 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Статтею 115 Закону №1058-IV врегульовано питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV  право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.
За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, до шестирічного віку здійснювалося батьком, батьку призначається дострокова пенсія за віком після досягнення віку 55 років та за наявності страхового стажу не менше ніж 20 років.
ОСОБА_1 , та його дружина, ОСОБА_2 , є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з висновком ЛКК від 17.04.2000 №51, ОСОБА_3 спостерігається в обласному психо-неврологічному диспансері з квітня 1998. Являється інвалідом з дитинства. 
Дружина позивача - ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи загального захворювання.
Згідно з записами трудової книжки страховий стаж позивача  становить 22 роки 14 днів.
Відтак, позивач звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою, у якій просив призначити йому пенсію у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV. 
До заяви, зокрема, додано заяву ОСОБА_2 , про призначення пенсію за віком батькові дитини-інваліда, вихованого до 6-річного віку, у зв`язку з тим, що вона не буде претендувати на цю пенсію, оскільки отримує пенсію по інвалідності.
Як вже було зазначено судом, рішенням від 25.03.2022 №134550014990 ГУ ПФУ в Хмельницькій області відмовило позивачу у призначенні пенсії, зазначивши, що, оскільки позивач досягнув пенсійного віку (60 років), то права на призначення дострокової пенсії за віком як батькові особи з інвалідністю з дитинства, який виховав її до шестирічного віку, він не має. Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату – 22.09.2024.
Згідно з п. 1.8 Розділу І Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Відповідно до п. 1.9 Розділу І Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Відтак, як вірно звернуто увагу судом першої інстанції, законодавством не передбачено конкретного строку, протягом якого особа, після досягнення пенсійного віку, повинна звернутись до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії.
Крім того, ні Законом №1058-IV, ні Порядком №22-1 не передбачено такої підстави для відмови особі у призначенні пенсії, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV, як досягнення особою пенсійного віку.
Зважаючи на наведене, суд доходить висновку про протиправність відмови позивачу у призначенні пенсії, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV, а відтак про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 25.03.2022 №134550014990 та його скасування.
Судом з матеріалів пенсійної справи встановлено, що позивач 22.02.2022 звернувся до територіального управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії, до якою додано документи, зокрема, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру від 08.05.1998, паспорт або ID-картку або Посвідку НОМЕР_1 , виписку з акту огляду МСЕК про встановлення, зняття або зміну групи інвалідності від 17.04.2000, військовий квиток НОМЕР_2 , диплом про навчання № НОМЕР_3 , заяву від дружини від 22.02.2022, свідоцтво про народження дитини (паспорт) НОМЕР_4 , свідоцтво про народження дитини НОМЕР_5 , свідоцтво про народження дитини (код) від 10.11.2011, трудову книжку або документи про стаж НОМЕР_6 .
Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що при зверненні до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, позивач належним чином підтвердив факт народження та виховання ним дитини з інвалідністю з дитинства, відповідно до вимог п.п. 2.17-2.18 Розділу ІІ Порядку 22-1.
Покликання апелянта на те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки, дружині ОСОБА_2 призначено пенсію з 22.02.2006 - як особі з інвалідністю III групи, тому остання фактично скористалась правом на призначення пенсії, ще у 22.02.2006 не заслуговує на увагу з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 подала заяву  про призначення пенсії за віком батькові дитини-інваліда, вихованої до 6-річного віку, у зв`язку з тим, що вона не буде претендувати на цю пенсію, оскільки отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи загального захворювання.
Таким чином,   ОСОБА_2 призначено пенсію раніше встановленого пенсійного віку, однак, за інших підстав, зокрема, із тих, що не передбачені п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що зазначена обставина не була підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV. Підставою для відмови слугувало досягнення ОСОБА_1 пенсійного віку (60 років).
Нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено спеціальне суб`єктивне право батька (за вибором матері), як одного з членів подружжя, що здійснювало виховання   дитини-інваліда, на призначення дострокової пенсії за віком, і допустимість реалізації цього права не може ставитись в залежність від реалізації матір`ю свого права на   призначення до дострокової пенсії за віком, передбаченого іншими нормами законодавства, якщо вона   скористалась своїм правом і відмовилась від пенсії як мати, що здійснювала виховання дитини – інваліда, що відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 12.11.2013 у справі № 21-373а13.   
Відтак, враховуючи наведене вище, вірним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-              
                                        
                                                            постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 380/13590/22 -  без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. І. Шинкар