УХВАЛА

20 червня 2023 року 
м. Київ

справа № 260/2536/22
адміністративне провадження № К/990/20872/23 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 4 травня 2023 року у справі №260/2536/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та додаткової винагороді,
УСТАНОВИВ:
Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:
- визнати протиправним наказ № 1137 від 24 червня 2022 року Головного управління Національної поліції в Закарпатській області "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників поліції Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області" у частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправним наказ № 113 від 29 червня 2022 року Головного управління Національної поліції в Закарпатській області "По особовому складу" про звільнення позивача зі служби у поліції;
- визнати протиправним наказ № 164 від 13 вересня 2022 року Головного управління Національної поліції в Закарпатській області "По особовому складу" про часткову зміну пункту наказу № 113 від 29 червня 2022 року Головного управління Національної поліції в Закарпатській області "По особовому складу" про звільнення позивача зі служби у поліції;
- поновити позивача на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з часу звільнення;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області середній заробіток за час вимушеного прогулу;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області грошову винагороду в розмірі: 30 000 грн, яка передбачена Постановою КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року у справі № 260/2536/22 у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 4 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року у справі № 260/2536/22 скасовано у частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу ГУНП в Закарпатській області №113 о/с від 29 червня 2022року.
Ухвалено у вказаній частині постанову, якою внесено зміни до наказу ГУНП в Закарпатській області №113 о/с від 29 червня 2022року в частині дати звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, зазначивши датою звільнення зі служби в поліції -2 вересня 2022року.
У решті рішення суду залишено без змін.
Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, позивач звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 9 червня 2023 року на електронну пошту Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з використанням кваліфікованого електронного підпису.
У своїй касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 4 травня 2023 року у справі №260/2536/22 і ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги й додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку, що її належить повернути скаржнику з таких підстав.
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України й покликається на те, що судом апеляційної інстанції під час ухвалення судового рішення не були враховані висновки Верховного Суду, викладені у постановах від  21 травня 2014 року у справі №6-33цс14, від 4 жовтня 2018 року у справі №821/496/16, від 3 червня 2020 року у справі №757/42264/16-ц щодо застосування положень статті 235 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України).
Водночас, суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду на які посилається скаржник у касаційній скарзі як на підставу для перегляду оскаржуваних рішень за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
Однак, скаржник посилаючись висновки, викладені у справах №6-33цс14, №821/496/16, №757/42264/16-ц щодо застосування положень статті 235 КЗпП України не обґрунтував, що ці постанови ухвалені у справах за подібними відносинами із цією справою. Не зазначено скаржником і висновок суду, який суперечить позиції Верховного Суду.
Щодо посилання на висновки Верховного Суду стосовно застосування статті 235 КЗпП, то необхідно звернути увагу, що питання поновлення незаконно звільненого працівника на попередній роботі та стягнення середнього заробітку вирішується за наслідком задоволення основних позовних вимог про визнання протиправним рішення роботодавця щодо звільнення працівника з посади.
Однак касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказу № 1137 від 24 червня 2022 року Головного управління Національної поліції в Закарпатській області "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників поліції Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області", а також наказу № 113 від 29 червня 2022 року Головного управління Національної поліції в Закарпатській області "По особовому складу", яким позивача звільнено зі служби у поліції.
При цьому, скаржником не зазначено, що судові рішення у цій справі оскаржуються лише в частині поновлення позивача на публічній службі в Національної поліції в Закарпатській області.
Таким чином обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України в частині неврахуванням висновків Верховного Суду щодо застосування статті 235 КЗпП, не є належною підставою касаційного оскарження судових рішень в частині основних позовних вимог.
Зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, у частині зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України.  
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 4 травня 2023 року у справі №260/2536/22.
На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 4 травня 2023 року у справі №260/2536/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та додаткової винагороді- повернути особі, яка її подала.
2. Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
3. Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….
Н.М. Мартинюк,
Суддя Верховного Суду