ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3610/23 Справа № 182/3701/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2023 року                                                                 м.Кривий Ріг
справа № 182/3701/17
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Остапенко В.О.
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання Гладиш К.І.
сторони:
позивач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року, яке ухвалено суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. у місті Нікополі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту рішення в матеріалах справи відсутні, 
УСТАНОВИВ:

В липні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 17 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено Договір кредиту № 110/11-0295, згідно якого відповідачу ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 32 000 доларів США. Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо сплати кредиту та процентів не виконує належним чином. Внаслідок порушення зобов`язання у позивача виникло право на стягнення боргових зобов`язань. Станом на 01 травня 2017 року сума заборгованості по кредитному договору становить: 22 675,44 доларів США - сума заборгованості по кредиту та 10 782,56 доларів США - сума заборгованості за відсотками.
В забезпечення виконання зобов`язань позичальника 17 вересня 2008 року позивач та відповідач ОСОБА_2 уклали Договір поруки № 110/11/2-061 від 17 вересня 2008 року.
До теперішнього часу заборгованість відповідачами не погашена, в зв`язку з чим позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 33 458 доларів США, що складається з суми заборгованості по кредиту - 22 675,44 доларів США та суми заборгованості за відсотками - 10 782,56 доларів США, та судові витрати по справі.
Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1  та ОСОБА_2  на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суму заборгованості за кредитним договором 33 458 доларів США, що складається з суми заборгованості по кредиту 22 675,44 доларів США та суми заборгованості за відсотками 10 782,56 доларів США, та судові витрати в сумі 13 201 грн. 44 коп. 
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2022 року заяву  ОСОБА_2  про перегляд заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року залишено без задоволення. 
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року залишено без задоволення. 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при вирішенні даного спору.
Так, апелянт посилається на те, що справу було розглянуто за відсутності відповідачів, яких не було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи. 
Зауважує на тому, що п. 4.4 Кредитного договору передбачений порядок дострокового повного погашення кредитної заборгованості. Зокрема, вказаним пунктом передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього договору протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання зміни строку виконання основного зобов`язання та визначили умови такої зміни. Оскільки останній платіж за кредитним договором було здійснено 15 січня 2013 року, починаючи з 20 травня 2013 року настав строк виконання зобов`язання за кредитним договором на підставі п. 4.4 цього договору, проте до суду з позовом позивач звернувся у липні 2017 року, тобто з пропуском загальної позовної давності, яка передбачена ст. 257 ЦК України. 
Апелянт також вказує на припинення поруки з наведених вище підстав та вказує на те, що строк, передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки.
Також апелянт посилається на те, що позивачем у березні 2013 року було направлено боржнику та поручителю вимогу про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором №110/11-0295 згідно якої боржнику, або ж поручителю, необхідно сплатити тіло кредиту та відсотки протягом 30 днів з моменту пред`явлення вимоги, але не пізніше 30 квітня 2013 року. отже пред`явивши вимогу про повне дострокове повернення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування кредитом, позивач змінив строк виконання основного зобов`язання з 16 вересня 2023 року на 30 квітня 2013 року, тому, звернувшись до суду з позовом у липні 2017 року, позивач пропустив строк позовної давності. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 17 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено Договір кредиту № 110/11-0295, згідно якого відповідачу ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 32 000 доларів США. 
В забезпечення виконання зобов`язань позичальника 17 вересня 2008 року позивач та відповідач ОСОБА_2 уклали Договір поруки № 110/11/2-061 від 17 вересня 2008 року.
Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо сплати кредиту та процентів не виконує належним чином. Внаслідок порушення зобов`язання у позивача виникло право на стягнення боргових зобов`язань. Станом на 01 травня 2017 року сума заборгованості по кредитному договору становить: 22 675,44 доларів США - сума заборгованості по кредиту та 10 782,56 доларів США - сума заборгованості за відсотками.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором 33 458 доларів США, що складається з суми заборгованості по кредиту 22 675,44 доларів США та суми заборгованості за відсотками 10 782,56 доларів США.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь, огляду на наступне.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частинами 1, 2 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Згідно з частинами 1, 2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
За змістом указаної норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.
Вищезазначені правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 29 серпня 2022 року у справі № 219/1316/16-ц.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.
За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.
Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.
В даному випадку банк скористався своїм правом щодо пред`явлення досудової вимоги про дострокове виконання позичальником його зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі. Зазначене підтверджується наявними в матеріалами справи відповідними вимогами до відповідачів.
При цьому, в тексті вимоги, з якою ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до відповідачів 22 березня 2013 року, зазначено, що кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, що свідчить про те, що свідчить про те, що банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів.
В свою чергу, з позовом до суду ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося в липні 2017 року.
Отже, враховуючи факт звернення ПАТ «Укрсоцбанк» до відповідачів у справі з вимогами щодо дострокового погашення кредитної заборгованості 22 березня 2013 року та дату звернення Банку до суду з позовом - 10 липня 2017 року, колегія суддів приходить до висновку про порушення позивачем строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.
Крім того, пунктом 4.4 Кредитного договору передбачений порядок дострокового повного погашення кредитної заборгованості. Зокрема, вказаним пунктом передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього договору протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).
Як вбачається з розрахунку заборгованості від 01 травня 2017 року останній платіж здійснений боржником ОСОБА_1 15 січня 2013 року у сумі 177,78 доларів США (том 1, а.с 21).
Враховуючи положення п.п. 4.4 Кредитного договору, 20 травня 2013 року строк користування кредитом сплив, та ОСОБА_1 зобов`язана була протягом одного робочого дня повернути кредит у повному обсязі, при цьому з позовом до суду банк звернувся лише 10 липня 2017 року, що також свідчить про порушення позивачем строку позовної давності.
На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає задоволенню а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та скасуванням рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, з ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», на користь відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 19 801,50 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити.
Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року скасувати та ухвалити в нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. 
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 19 801 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот одна) грн. 50 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 26 квітня 2023 року. 

Головуючий: 

Судді: