ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/329/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/2305/22 Категорія: 302000000 	Крива  Ю. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       11 квітня 2023 року                                                                                             м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Нерушак Л.В., Новіков О.М.	
секретар	Любченко Т.М.	

учасники справи:
позивач (скаржник) –  ОСОБА_1 ,
відповідачі – Балаклеївська сільська рада Черкаського району, ОСОБА_2 , ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області,

       розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача адвоката Ігнатенко В.М. на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19.12.2022 (повний текст складено 29.12.2022, суддя в суді першої інстанції Крива Ю.В.) у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Балаклеївської сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_2 , ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі,
в с т а н о в и в :

у серпні 2022 року  ОСОБА_1 звернувся до  суду з позовом, яким просив скасувати рішення Балаклеївської сільської ради Черкаського району від 26.10.2021 №18-18/VІІІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної в приватну власність ОСОБА_2 », яким вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення та передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,5543 га, кадастровий №7123780500:01:001:1166,  для ведення особистого селянського господарства, код 01.03, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію вказаної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,5543 га, кадастровий №7123780500:01:001:1166,  що проведена 12.10.2021 Відділом у Гусятинському районі ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області.
В обґрунтування вказує на те, що рішенням Балаклеївської сільської ради Смілянського району №10-6 від 11.12.1999 «Про приватизацію земельних ділянок громадян» вирішено передати безкоштовно у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку ОСОБА_3 земельну ділянку в розмірі 0,250 га за адресою: АДРЕСА_2 . На частині вказаної земельної ділянки розташований будинок, який станом на день прийняття зазначеного рішення на праві власності також належав ОСОБА_3 
17.01.2000, з метою продажу вказаного будинку та земельної ділянки, ОСОБА_3 звернулася до директора Смілянського районного земельно-кадастрового бюро із заявою-договором, в якій просила виконати обмір земельної ділянки з послідуючою видачею Державного акту на право приватної власності на землю для будівництва та обслуговування жилого будинку площею 0,250 га за адресою: АДРЕСА_2 , згідно рішення Балаклеївської с/р №10-6 від 11.12.1999 і про що зроблена відмітка в паспорті серії НОМЕР_1 .
На підставі зазначеної заяви-договору Смілянським районним земельно-кадастровим  бюро були виконані обміри вказаної земельної ділянки та 09.03.2000 Балаклеївською сільською радою видано ОСОБА_3 . Державний акт на право приватної власності на землю серії ЧР №13-01-284.
10.03.2000 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений Смілянською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за №515, зареєстрований в Смілянському виробничому підрозділі ЧООБТІ в реєстрову книгу №3 по реєстровому №396, за яким ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 придбала будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Крім того, 10.03.2000 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори Терещенко М.Є. та зареєстрований в реєстрі за №517, за яким ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 придбала земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку площею 0,250 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
На підставі зазначеного договору купівлі-продажу земельної ділянки Балаклеївською сільською радою 16.05.2000 видано ОСОБА_4 . Державний акт на право приватної власності на землю серії ЧР №13-01-298. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №298.  Відповідно до плану зовнішніх меж земельної ділянки зазначена земельна ділянка складається з двох земельних ділянок розмірами 0,159 га та 0,094 га, які розташовані одна навпроти одної.
Після укладення вищевказаних договорів купівлі продажу та видачі зазначеного Державного акту, було змінено адресу земельних ділянок, які належали ОСОБА_4 , вулицю Аптечну перейменовано на провулок Аптечний.
У подальшому, 18.10.2004 між ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_1 укладено договори купівлі-продажу будинку з надвірними спорудами та відповідної земельної ділянки, посвідчені приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В., відповідно до який ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_1 придбав зазначене майно. 
25.10.2004 зареєстровано право власності позивача на домоволодіння.
Відповідно до п.7 договору про купівлю-продаж земельної ділянки цей договір є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і видачі державного акта на право власності землі.
Позивач вказує, що державна реєстрація права власності за ним на вказану земельну ділянку не була проведена. Разом з тим, договір купівлі-продажу земельної ділянки, на підставі якого він є власником земельної ділянки, площею 0,253 га по АДРЕСА_1 є дійсним. Відтак, незважаючи на не проведення державної реєстрації права власності, позивач є власником земельної ділянки, площею 0,253 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована по АДРЕСА_1 .
З метою державної реєстрації вищевказаної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, позивач ОСОБА_1 звернувся до ФОП ОСОБА_5 для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж даної земельної ділянки та 18.07.2022 отримав відповідну технічну документацію.
18.07.2022 позивач ОСОБА_1 звернувся до Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області з метою проведення державної реєстрації у Державному земельному кадастрі зазначеної земельної ділянки та 26.07.2022 Відділом №3 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області до Державного земельного кадастру внесено відомості про державну реєстрацію земельної ділянки, належної ОСОБА_1 площею 0.1590 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, якій присвоєно кадастровий №7123780500:01:001:1182.
При цьому, рішенням державного кадастрового реєстратора №РВ-1200155242022 від 27.07.2022 відмовлено позивачу у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про державну реєстрацію належної йому земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0.094 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з підстав, що електронний документ не відповідає установленим вимогам; розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Так, встановлено наявність перетину розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати з ділянкою 7123780500:01:001:1166, площа співпадає на 98.3197.
З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.07.2022 №НВ-0000626762022 позивач довідався про те, що  12.10.2021 Відділом у Гусятинському районі ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області, на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 07.10.2021, виготовленого ФОП ОСОБА_6 , проведено державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим №7123780500:01:001:1166, площею 0.5543 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Власником даної земельної ділянки, на підставі рішення Балаклеївської сільської ради від 26.10.2021 №18- 18/VIII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки в приватну власність ОСОБА_2 », є ОСОБА_7 .
Вищевказаним рішенням Балаклеївської сільської ради Черкаського району від 26.10.2021 протиправно позбавлено позивача права власності на належну йому земельну ділянку, а також з порушенням законодавства зареєстровано права на земельну ділянку позивача за іншою особою, про що внесено відповідні відомості в державний реєстр, що обумовило звернення до суду з цим позовом.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19.12.2022 позовні вимоги у справі залишено без задоволення з посиланням на те, що позивач після укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки тривалий час, близько 18 років, зволікав з реєстрацією свого права власності на спірну земельну ділянку, що призвело до передання її у власність іншій особі. Також позивач не отримував державний акт про право власності на землю. Обраний позивачем спосіб захисту права шляхом оскарження рішення сільської ради та скасування державної реєстрації прав є неефективним, оскільки не забезпечить поновлення прав позивача. Оскаржуване рішення сільської ради не є правовстановлюючим актом, а належить до дозвільних документів і вичерпало свою дію після реалізації.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача адвокат Ігнатенко В.М. 26.01.2023 через відділення поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення позовних вимог. Вказує, що з 09.03.2000, коли було видано державний акт на право власності на спірну земельну ділянку її попередньому власнику, сільська рада втратила права на це майно та не мала права приймати спірне рішення про передачу земельної ділянки у власність іншій особі. Крім того, сільська рада була обізнана, що спірна земельна ділянка належить іншій особі, адже саме нею видавався відповідний державний акт на земельну ділянку, щодо якої наявний спір. Державний акт на право власності на земельну ділянку від 09.03.2000 є дійсним, а зазначена в ньому земельна ділянка є сформованою незалежно від присвоєння їй кадастрового номеру. Нормами законодавства не встановлено обов`язку в позивача отримувати державний акт на право власної на земельну ділянку, що є його правом, а не обов`язком. З 01.01.2013 позивач мав реєструвати своє право на землю в державному реєстрі, а не отримувати державний акт на землю. Суд помилково зазначив про неефективний спосіб захисту права позивача, адже належними вимогами мають бути саме вимоги про скасування відповідного рішення сільської ради, яке порушує права позивача щодо спірної земельної ділянки. 
У своїх відзивах на апеляційну скаргу відповідачі представник  ОСОБА_2 та представник ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області просили суд скаргу позивача відхилити, рішення суду першої інтонації залишити без змін, оскільки вважають його законним та належним чином обґрунтованим.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що рішенням Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області №10-6 від 11.12.1999 «Про приватизацію земельних ділянок громадян» було вирішено передати безкоштовно у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку ОСОБА_3 земельну ділянку в розмірі 0,250 га за адресою: АДРЕСА_2 . На частині вказаної земельної ділянки розташований будинок, який станом на день прийняття зазначеного рішення на праві власності також належав ОСОБА_3 , про що свідчить виписка із вказаного рішення (а.с.10).
17.01.2000 ОСОБА_3 звернулася до директора Смілянського районного земельно-кадастрового бюро з заявою-договором, в якій просила виконати обмір земельної ділянки з послідуючою видачею Державного акту на право приватної власності на землю для будівництва та обслуговування жилого будинку площею 0,250 га за адресою: АДРЕСА_2 , згідно рішення Балаклеївської с/р №10-6 від 11 грудня 1999 року, що вбачається із заяви – договору від 17.01.2000 (а.с.11).
10.03.2000 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений Смілянською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за №515, зареєстрований в Смілянському виробничому підрозділі Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №3 по реєстровому №396, за яким ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 придбала будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Також 10.03.2000 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори Терещенко М.Є. та зареєстрований в реєстрі за №517, за яким ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 придбала земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку площею 0,250 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , про що в матеріали справи надано копію вказаного договору (а.с.12). 
На підставі зазначеного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.03.2000 видано ОСОБА_4 . Державний акт на право приватної власності на землю серії ЧР №13-01-298, згідно якого останній передана у власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку площею 0,253 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №298.  Відповідно до плану зовнішніх меж земельної ділянки, зазначена земельна ділянка, власником якої є ОСОБА_4 складається з двох земельних ділянок розмірами 0,159 га та 0,094 га, які розташовані одна навпроти одної (а.с.13).
Після укладення вищевказаних договорів купівлі продажу та видачі зазначеного Державного акту, було змінено адресу земельних ділянок, які належали ОСОБА_4 , вулицю Аптечну перейменовано на провулок Аптечний. 
У подальшому 18.10.2004 між ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу будинку з надвірними спорудами, посвідчений приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4817, відповідно до якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_1 придбав будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , про що свідчить надана в матеріали справи копія договору купівлі-продажу (а.с.14). 
25.10.2004 Смілянським виробничим підрозділом ЧООБТІ прийнято рішення про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14 зворотній бік).
Також 18.10.2004 між ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В., зареєстрований в реєстрі за №4820. Згідно п.1 вказаного договору, ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_1 купив земельну ділянку загальною площею 0,253 га, розміщену на землях АДРЕСА_1 , що знаходиться у віданні Балаклеївської сільської ради народних депутатів та передана для будівництва та обслуговування жилого будинку. Відповідно до п.7 зазначеного договору, цей договір є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і видачі державного акта на право власності землі (а.с.15).
Позивач вказує, що державна реєстрація права власності за ним на вказану земельну ділянку не була проведена. Разом з тим, зауважив, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, на підставі якого позивач є власником земельної ділянки площею 0,253 га по АДРЕСА_1 не скасовувався, недійсним не визнавався та є дійсним. Відтак, незважаючи на не проведення державної реєстрації права власності, ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. та зареєстрованого в реєстрі за №4820 є власником земельної ділянки площею 0,253 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована по АДРЕСА_1 .
З метою державної реєстрації вищевказаної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, позивач ОСОБА_1 звернувся до ФОП ОСОБА_5 для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж даної земельної ділянки та 18.07.2022 отримав відповідну технічну документацію.
18.07.2022 позивач ОСОБА_1 звернувся до Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області з метою проведення державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,253 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі вищевказаної заяви позивача 26.07.2022 Відділом №3 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області до Державного земельного кадастру внесено відомості про державну реєстрацію земельної ділянки, належної ОСОБА_1 площею 0.1590 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, якій присвоєно кадастровий №7123780500:01:001:1182.
Рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу № 1 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №РВ-1200155242022 від 27.07.2022 відмовлено позивачу у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про державну реєстрацію належної йому земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0.094 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з підстав, що електронний документ не відповідає установленим вимогам, про що зазначено у протоколі проведення перевірки електронного документа; розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Так, встановлено наявність перетину розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати з ділянкою 7123780500:01:001:1166, площа співпадає на 98.3197.
З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.07.2022 №НВ-0000626762022 позивач довідався про те, що  12.10.2021 Відділом у Гусятинському районі ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області, на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 07.10.2021, виготовленого ФОП ОСОБА_6 , проведено державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим №7123780500:01:001:1166, площею 0.5543 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Власником даної земельної ділянки, на підставі рішення Балаклеївської сільської ради від 26.10.2021 №18- 18/VIII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки в приватну власність ОСОБА_2 », є ОСОБА_7 .
Позивач вказує, що вищевказаним рішенням Балаклеївської сільської ради Черкаського району від 26.10.2021 вчинено розпорядження земельною ділянкою, яка перебувала у його власності, тим самим його протиправно позбавлено права власності, що обумовило звернення з цим позовом до суду.
Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі, мають таке правове регулювання.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України).
Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо регулювання земельних відносин.
За обставин цієї справи рішенням Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області №10-6 від 11.12.1999 «Про приватизацію земельних ділянок громадян» було вирішено передати безкоштовно у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку ОСОБА_3 (попередньому, до позивача, власнику) земельну ділянку в розмірі 0,250 га за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до статті 22 ЗК України (в редакції, чинній на час прийняття вказаного рішення сільською радою від 11.12.1999) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.
Згідно зі статтею 23 ЗК України (в редакції, чинній на час прийняття вказаного рішення сільською радою від 11.12.1999) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.
  Статтею 99 ЗК України в редакції, чинній на момент набуття ОСОБА_3 у власність земельної ділянки, визначено призначення землеустрою, зокрема, встановлено, що землеустрій включає систему заходів, спрямованих на здійснення положень земельного законодавства, рішень Рад народних депутатів щодо організації використання та охорони земель.
Відповідно до статті 100 ЗК України в редакції, чинній на момент набуття ОСОБА_3 у власність земельної ділянки, землеустрій передбачав, зокрема, складання проектів створення нових і впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань з урахуванням контурної організації території (п.4); складання проектів відведення земельних ділянок у власність або користування, відмежування в натурі (на місцевості) вилучених (викуплених) і відведених земельних ділянок (п.6); підготовку документів, що посвідчують право власності або право користування землею (п.7).
За змістом наведених норм законодавства право власності на земельну ділянку виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.
Відповідно до частини другої розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом.
 
Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.
У даному випадку 09.03.2000 ОСОБА_3 видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ЧР №13-01-284, відповідно до якого їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,250 га, розміщену на території АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку.
У подальшому 10.03.2000 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори Терещенко М.Є. та зареєстрований в реєстрі №517, за яким ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 придбала спірну земельну ділянку.
Як вбачається з Державного акту серії ЧР №13-01-298 на право приватної власності на землю, виданого Балаклеївської сільської радою 16.05.2000, ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.03.2000 за №517, передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,253 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована в АДРЕСА_2 . Землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку. Цей акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №298.
18.10.2004 між ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. та зареєстрований в реєстрі за №4820.
Пунктом 6 вказаного договору передбачено, що невід`ємною часткою договору є: державний акт на право приватної власності на землю серія ЧР 13-01-298, виданий 16.05.2000 року за №517; звіт про визначення грошової оцінки земельної ділянки від 24.09.2004 року №60.
Цей договір є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і видачі державного акту на право власності землі (пункт 7 договору).
Матеріали справи не містять відомостей щодо визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю серія ЧР 13-01-298, виданий 16.05.2000 року за №517 в установленому законом порядку, який у свою чергу є невід`ємною частиною договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.10.2004.
Згідно з пунктом 7 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року громадяни, які одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.
Пунктом 1 частини 1 статті  81 Земельного Кодексу України (в редакції чинній на час придбання позивачем земельної ділянки) передбачено, що громадяни України набувають права  власності  на  земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. 
Відповідно до статті 182 право власності та інші речові права на нерухомі речі, 
обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають 
державній реєстрації. 
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилався на порушення його прав, як землевласника тією обставиною, що частину його земельної ділянки оскаржуваним рішенням сільської ради передано у власність іншій особі.
Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується позивачем, ним Державного акту на право приватної власності на землю не отримано, однак в той же час правовою підставою для отримання державного акту є цивільно-правова угода на підставі якої набуто право власності. У даній справі це договір купівлі-продажу земельної ділянки від 18.10.2004.
При цьому у наданому позивачем державному акті на право власної на земельну ділянку від 16.05.2000 (а.с.13) вказано, що вона складається з двох частин, площами 0,159 га та 0,094 га.
Оскаржуване рішення сільської ради стосується частини земельної ділянки позивача, площею 0,094 га, право власності на яку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 , оскільки до складу виділеної їй земельної ділянки ввійшла земельна ділянка позивача.
Таким чином матеріалами справи підтверджується, що Балаклеївська сільська рада Черкаського району розпорядилася земельною ділянкою, яка їй не належала із 2000 року, коли перейшла з комунальної в приватну власність згідно наданого Державного акта, що є протиправним.
Апеляційний суд враховує, що на даний час спірна земельна ділянка належить позивачу у справі на підставі укладеного договору купівлі-продажу, який нотаріально посвідчено, однак він немає змоги зареєструвати належне йому права у встановленому порядку через неправомірне рішення органу місцевого самоврядування, що суд першої інстанції, вирішуючи спір у справі, належним чином не врахував.
При цьому, колегія суддів зауважує, що відмовивши в задоволенні позову з тих підстав, що обраний позивачем спосіб захисту його порушених прав є неефективним, суд першої інстанції взагалі не навів варіанти ефективного, на його думку, способу захисту встановленого ним порушеного права.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Крім того, апеляційний суд враховує, що з рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до державного земельного кадастру від 27.07.2022, наданого позивачем, встановлено накладення спірних земельних ділянок з площею співпадіння на 98,3197, що сторонами справи не ставиться під сумнів.
Отже, встановивши порушення права на землю позивача, апеляційний суд вбачає підстави для скасування рішення Балаклеївської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 26.10.2021 №18-18/VIII.
Апеляційний суд вважає помилковими висновки суд першої інстанції про те, що позивач після укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки тривалий час, зволікав з реєстрацією свого права власності на спірну земельну ділянку та не отримував державний акт про право власності на землю на своє ім`я, адже вказані обставини не свідчать про вибуття майна з власності позивача та не дають сільській раді підстав визначати іншого власника земельній ділянці, яка за дійсною та нотаріально-посвідченою цивільно-правовою угодою перейшла у власність позивача. 
Посилання суду першої інстанції на те, що оскаржуване рішення сільської ради не є правовстановлюючим актом, а належить до дозвільних документів і вичерпало свою дію після реалізації, враховуючи приписи ч. 1 ст. 155 ЗК України, про які вказано вище, не свідчать про неможливість захисту права власності позивача в обраний ним спосіб.
Апеляційний суд визнає помилковим посилання суду першої інстанції на те, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту його порушеного права, з огляду на таке.
У постанові від 05.06.2018 у справі №338/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 724/1127/17 зазначено, що згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 22.08.2018 в справі № 925/1265/16  державний акт - це документ, що посвідчує право на земельну ділянку, із визнанням недійсним якого без внесення до державного реєстру відповідного запису щодо належного власника або землекористувача, спір про право може бути не вирішеним. У випадку коли позивач стверджує про порушення свого права постійного користування частиною земельної ділянки особою, яка володіє нею шляхом державної реєстрації за собою права власності (права користування) цієї спірної частини, право позивача може бути захищено шляхом подання позову про визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України), витребування нерухомості з володіння, усунення перешкод у користуванні майном (статті 387, 388, 391, 396 ЦК України) чи іншим способом відповідно до закону.
Рішення суб`єкта владних повноважень про передання земельної ділянки у власність є актом, необхідним для набуття у власність цього об`єкта у майбутньому - з моменту державної реєстрації відповідного цивільного права.
Таким чином, отримавши рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки, ОСОБА_2 набула право зареєструвати своє право власності на спірну земельну ділянку, а тому скасування рішення сільської ради і скасування в Державному земельному кадастрі запису про державну реєстрацію за відповідачем спірної земельної ділянки сприятиме захисту права власності позивача.
З огляду на наведене та враховуючи обставини даної справи апеляційний суд доходить до переконання, що саме обраний позивачем спосіб захисту є ефективним у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відновить порушені права останнього.
Європейський суд з прав людини неодноразово, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути: незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine, заява № 61406/00, § 59); «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоби його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення від 10 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey, заява  № 100/1995/606/694, § 95); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland, заява № 30210/96, § 158) (§ 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16 серпня 2013 року у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine, заява № 20390/07).
Оскільки позовна вимога про скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки за відповідачем ОСОБА_2 є похідною від вимоги про скасування оскаржуваного рішення сільської ради її теж слід задовольнити для забезпечення повноти захисту права власності позивача на спірну земельну ділянку.
Згідно ст. 376  ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Таким чином рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19.12.2022 у даній справі належить скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та прийняти постанову про задоволення позовних вимог.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно до частини 13 статі 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Звертаючись до суду із позовною заявою, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1984,40 грн., а до суду апеляційної інстанції сплачено – 2978,00 грн., отже з кожного з відповідачів слід стягнути на користь позивача по 1654,13 грн. судового збору за розгляд цієї справи судами.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу – задовольнити.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19.12.2022 у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Балаклеївської сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_2 , ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі – скасувати.
Позовні вимоги  ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, скасування державної реєстрації земельної ділянки – задовольнити.
Скасувати рішення Балаклеївської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 26.10.2021 №18-18/VІІІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної в приватну власність ОСОБА_2 », яким вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення та передано у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,5543 га, кадастровий №7123780500:01:001:1166, для ведення особистого селянського господарства код 01.03, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію вказаної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,5543 га, кадастровий №7123780500:01:001:1166, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що проведена 12.10.2021 Відділом у Гусятинському районі ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області.
Стягнути з Балаклеївської сільської ради Черкаського району Черкаської області на користь ОСОБА_1 1654,13 грн. судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1654,13 грн. судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.
Стягнути з ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 1654,13 грн. судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 12.04.2023.

Суддя-доповідач                 

Судді