ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 683/152/22
Провадження № 22-ц/4820/851/23

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
секретаря: Чебан О.М.,
учасники справи: представник апелянта ОСОБА_1 ,
 
представник позивача-відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2023 року (суддя Андрощук Є.М.) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні житлом, вселення у житло, визнання незаконною та скасування реєстрації місця проживання та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
в с т а н о в и в :
У січні 2022 року ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 , виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради (далі - виконком) про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні житлом, надати доступ до спірної квартири та ключі від вхідних дверей, вселення у житло, визнання незаконною та скасування реєстрації місця проживання.
В обґрунтування вимог позивач зазначила, що вона є наймачем квартири АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована та проживає з квітня 2005 року. Спільно з нею у вказаній квартирі зареєстрована та проживає неповнолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказана квартира була надана відповідачу ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 22.04.2004 року №134 п.2. В квітні 2005 року, зі згоди ОСОБА_3 , позивач вселилась в дану квартиру та зареєструвала місце проживання в ній як член сім`ї ОСОБА_3 , так як була одружена з його сином ОСОБА_4 . Позивач вказує, що ОСОБА_3 в квартиру фактично не вселявся та не проживав, у 2013 року знявся з реєстрації, оскільки набув право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , де на даний час фактично проживає, а у спірній квартирі вона проживала з чоловіком ОСОБА_4 який є сином ОСОБА_3 , та двома дітьми. Комунальні платежі за квартиру позивач сплачувала самостійно та одноосібно. Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 07.09.2020 року шлюб між нею та ОСОБА_4 було розірвано і вона з неповнолітньою дитиною залишилась проживати в спірній квартирі. У жовтні 2021 року відповідач по справі без її відома поміняв замки на вхідних дверях у спірній квартирі та не допускає її до житла, мотивуючи це тим, що він є наймачем вказаної квартири. В грудні 2021 року позивачу стало відомо, що у спірній квартирі зареєстровано місце проживання її бувшого свекра - відповідача ОСОБА_3 , на підставі протоколу засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Старокостянтинівської міської ради №14 від 22 вересня 2021 року про дозвіл на реєстрацію місця проживання. Позивач вважає, що реєстрація місця проживання ОСОБА_3 в спірній квартирі є незаконною, оскільки, вона як квартиронаймач не давала згоди на дане, а реєстрація ОСОБА_3 на підставі рішення громадської комісії з житлових питань, суперечить чинному законодавству, оскільки вказана громадська комісія не є тим органом, який надає згоду на реєстрацію громадян в житлі. Окрім цього, відповідач по справі чинить перешкоди щодо користування спірним майном, не пускає позивача в спірну квартиру, не надає ключів до вхідних дверей.
Посилаючись на зазначене, позивач просила суд зобов`язати  ОСОБА_3  не чинити перешкоди та надати їй доступ у користуванні квартирою  АДРЕСА_1 , ключі від вхідних дверей до квартири, та вселити її у квартиру АДРЕСА_1 . Визнати незаконною та скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 у вказаній квартирі.
У лютому 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що у нього в користуванні наявна кв. АДРЕСА_1 , на підставі ордеру №71 на житлове приміщення виконкому Старокостянтинівської міськради від 05 травня 2004 року. У вказаній квартирі крім нього також зареєстрована колишня дружина сина - ОСОБА_4 , яка не проживає в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, оскільки відповідно до рішення Старокостянтинівського райсуду Хмельницької області від 07.08.2020 року їх шлюб було розірвано, та в указаному рішенні судом встановлено, що сторони разом не проживають і спільного господарства не ведуть. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 разом з дитиною виїхали з кв. АДРЕСА_1 . Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні він, ні інші члени сім`ї відповідачці не чинили, однак після розлучення відповідачка ініціювала питання про відшкодування коштів в якості компенсації за квартиру, інакше вона буде вчиняти перешкоди в користуванні житлом та просити частку в житлі оскільки там зареєстрована. ОСОБА_4 не бажає добровільно знятися з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою, що спричиняє позивачу ряд незручностей, а саме: неможливості самовільно приймати рішення щодо реєстрації за вказаною адресою інших членів сім`ї та одноосібному вирішенні питань щодо розпорядження майном, в тому числі й вчинення щодо приватизації даного житла та відповідно оформлення житлової субсидії. На даний час, всі дії спрямовані на утримання квартири в належному стані здійснюються ним особисто та сином - ОСОБА_4 , аналогічно як і оплата комунальних послуг. 
Із урахуванням викладеного, просив суд визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - кв. АДРЕСА_1 .
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 02 березня 2022 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні житлом, вселення у житло, визнання незаконною та скасування реєстрації місця проживання, зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20.02.2023 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради задоволено: зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди та надати доступ ОСОБА_4 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 ; вселити ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_3 та виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради, з кожного по 496,20 грн. судових витрат на користь ОСОБА_4 .
Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Додатковим рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 березня 2023 року стягнуто з ОСОБА_3 та виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради на користь ОСОБА_4 з кожного по 3000 грн. витрат на правничу допомогу.
Задовольняючи позов  ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4  довела належними та допустимими доказами ті обставини на які посилалася як на обґрунтування своїх позовних вимог, зокрема, що ОСОБА_3  змінив на вхідних дверях замок у спірній квартирі, чим чинить перешкоди у користуванні квартирою  ОСОБА_4  не надає доступу до неї та ключі від вхідних дверей квартири. Щодо визнання незаконною та скасування реєстрації  ОСОБА_3  в спірній квартирі, суд дійшов висновку, що оскільки реєстрація місця проживання ОСОБА_3  здійснена без письмової згоди квартиронаймача ОСОБА_4 , отже така реєстрація здійснена з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не довів належними та допустимими доказами відсутність ОСОБА_4 у спірній квартирі більше 6 місяців без поважних причин.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі.
В обґрунтування скарги зазначив, що із рішення суду першої інстанції не вбачається, що доводи позивача за зустрічним позовом були почуті, оскільки судом не наведено норм права, на які посилався позивач, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод п.п., 3, ч.3, п.6 ч.4. ст.265 ЦПК України. ОСОБА_4 не доведено те, що ОСОБА_3 чинить перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та спростовується показаннями свідка ОСОБА_5 , актом обстеження будинку, проведеним депутатом Старокостянтинівської МР від 26.01.2022 року. Крім того, ОСОБА_4 не зверталася із відповідною заявою до поліції про те, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні вищезазначеною квартирою. Судом першої інстанції не перевірено та не досліджено питання фактичного здійснення перешкод у користуванні майном ОСОБА_4 та залишено поза увагою той факт, що зазначену квартиру систематично відвідують спільні діти ОСОБА_6 . На думку апелянта поза увагою суду залишилась інформація щодо оплати комунальних послуг, яка фактично була здійснена його сином ОСОБА_4 . На думку апелянта, здійснення реєстрації ОСОБА_3 з наявністю дозволу ОСОБА_4 законодавчо не передбачена, оскільки за ордером саме йому така квартира надавалася в користування, він користувався та користується даною квартирою, власником квартири являється Старокостянтинівська міська рада, за дозволом якої реєстрація була проведена. Також зазначив, що судом встановлено, що ОСОБА_4 не проживає з січня 2022 року, більше ніж 6 місяців не живе безпричинно і з власної волі. В обґрунтування порушення норм процесуального права апелянт зазначає, що ним у суді першої інстанції було заявлено клопотання про відвід судді Андрощука Є.М. та недопущення розгляду справи будь-яким із суддів Старокостянтинівського районного суду, оскільки ОСОБА_4 у період із 2009 по 2021 роки працювала на посаді секретаря судових засідань у вказаному суді, яке було залишено без задоволення.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначає, що при розгляді справи судом першої інстанції повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а ОСОБА_4 надано суду належні та допустимі докази порушення її законних прав та інтересів. Судом першої інстанції досліджено усі докази, якими доведено обставини справи та прийнято законне та обґрунтоване рішення. 
В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Представник позивачки-відповідачки ОСОБА_4 , ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити.
Представник виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення судової повістки.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою.
Суд першої інстанції не дотримався приписів статей 36,40 ЦПК України при вирішенні питання щодо підстав відводу судді та порядку вирішення заявленого відводу, у зв`язку з порушенням норм процесуального права рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
Крім того, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права в частині вирішення позову щодо визнання незаконним та скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_3 .
Судом встановлено, що ОСОБА_3 з сім`єю з трьох чоловік : він, дружина ОСОБА_7 , донька ОСОБА_8 , 05 травня 2004 року було видано згідно рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 22 квітня 2004 року №134п.2, ордер №71 на право зайняття жилого приміщення, двохкімнатної квартири АДРЕСА_3 .
Квартира АДРЕСА_1 не приватизована. Спірна квартира перебуває на балансі Старокостянтинівської ЖЕК, згідно рішення виконкому Старокостянтинівської міськради від 27.05.2004 р. №178 «Про передачу на баланс житлового будинку» 72 квартирного житлового будинку по АДРЕСА_4 .
Місце проживання ОСОБА_4 з 20 квітня 2005 року по даний час зареєстроване за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується відповідним записом у її паспорті НОМЕР_1 , виданим 10.07.2003 р. Голосіївським РУ ГУМВС України в м.Києві та не заперечується відповідачем. Реєстрація місця проживання ОСОБА_4 та користування її спірною квартирою, відбулося за згодою основного квартиронаймача ОСОБА_3 .
Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 07.09.2020 р. справа №683/1795/20 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , зареєстрований 13.06.2003 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №422 розірвано.
01 жовтня 2021 р. Старокостянтинівським Центром надання адміністративних послуг на підставі поданої ОСОБА_3 заяви та доданих до неї документів, а саме: документ до якого вносяться відомості про місце проживання (паспорт громадянина України), квитанції про сплату адміністративного збору, витягу з рішення громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітету Старокостянтинівської міської ради №14 від 22.09.2021 року зареєстровано місце проживання ОСОБА_3 за адресою: кв. АДРЕСА_1 , що підтверджується даними довідки відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №3320/03-28/2021 від 29.12.2021 року. 
Позивачем ОСОБА_4 здійснюються витрати по утриманню кв.   АДРЕСА_1 та оплаті комунальних послуг за тепловодопостачання та водовідведення, прибирання прибудинкової території та вивіз сміттєвих відходів, електропостачання, газопостачання що підтверджується даними відповідних банкових квитанцій (а.с.14-18).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №321353891 від 30.01.2023 р. за ОСОБА_4 не зареєстровано право власності на нерухоме майно (а.с.151).
В судовому засіданні сторонами визнано, що в жовтні 2021 року ОСОБА_3 змінив замки на вхідних дверях спірної квартири та не надав ключі від замка ОСОБА_4 .
Щодо рішення суду, в ухваленні якого брав суддя, якому було заявлено відвід 
Відповідно до частини 1 статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;
3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;
4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;
5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
За частинами 1-3 статті 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.
Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.
Як вбачається із матеріалів справи, 23 лютого 2022 року ОСОБА_3 звернувся до Старокостянтинівського районного суду з заявою про відвід суду. Підставою для такого відводу було зазначено те, що ОСОБА_4 в період часу з 2009 року по 2021 рік працювала на посаді секретаря судових засідань в Старокостянтиніському районному суді, в тому числі й брала участь в судових засіданнях за участі судді Андрощука Є.М. і з усіма працівниками Старокостянтинівського районного суду, в тому числі й суддями перебуває в дружніх відносинах. Зважаючи на зазначене, у заявника є підстави та сумніви, що суддею Андрощуком Є.М. або будь-яким іншим із суддів Старокостянтинівського районного суду, розгляд справи буде здійснено упереджено та не об`єктивно.
Як встановлено судом, та проти чого не заперечували сторони, що ОСОБА_4 дійсно в період часу з 2009 року по 2021 року працювала секретарем судових засідань в Старокостянтинівському районному суді.
Зазначена обставина на думку колегією суддів є обґрунтованою підставою для відводу судді, оскільки викликає у заявника сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Крім того, оскільки заява подана ОСОБА_3 23.02.2022 року, більш ніж за три дні до судового засідання ( судове засідання було призначено на 02 березня 2022 року), то питання про відвід спочатку повинен був вирішити суд, який розглядає справу ( суддя Андрощук Є.М.). Однак ухвали головуючого судді щодо такого відводу матеріали справи не містять.
Отже, суд першої інстанції всупереч вищезазначеного, розглянув справу з порушенням норм процесуального права.
В силу п. 2 ч. 3 ст. 376 ЦПК України вказане порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.
Щодо вирішення спору по суті заявлених вимог
Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
За змістом статті 58 ЖК України єдиною підставою для вселення в жиле приміщення є ордер, який у будинках державного та громадського фонду видається на підставі рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування на вільне жиле приміщення.
У відповідності до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно до частини 2 статті 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
У статті 7 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.
Згідно з частиною 4 статті 9 та статті 109 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до ст.71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Тимчасова відсутність наймача, членів його сім`ї не потребує згоди інших членів сім`ї. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила шість місяців.
У разі відсутності особи понад шість місяців при розгляді позову про визнання її такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини справи, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сім`ї, навіть колишні, а також наймодавець, мають право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.
Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12 квітня 1985 року роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 вселився з складом сім`ї дружиною та донькою, в квартиру АДРЕСА_1 на підставі ордера №71 від 05 травня 2004 року, який було видано згідно рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 22 квітня 2004 року №134п.2.
В подальшому за його згодою, як основного наймача спірної квартири, в квартиру вселилася та проживає з 2005 року його вже колишня невістка ОСОБА_4 з неповнолітньою онукою.
Як встановлено судом, з часу розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та сином ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , між сторонами з приводу зазначеного виникли неприязні відносини. Виникло питання щодо порядку користуванням учасниками справи спірною квартирою.
В судовому засіданні сторонами визнано, що в жовтні 2021 року ОСОБА_3 змінив замки на вхідних дверях, спірної квартири та не надав ключі від замка ОСОБА_4 .
Оскільки вселення та користування спірною квартирою ОСОБА_4 відбулося відповідно до вимог чинного законодавства, перешкоди які чинить ОСОБА_3 своїй колишній невістці ОСОБА_4 підлягають усуненню, шляхом зобов`язання ОСОБА_3 надати ОСОБА_4 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 , доступ до квартири, вселивши ОСОБА_4 в спірну квартиру.
Щодо позовної вимоги про визнання незаконною та скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 то така вимога не підлягає задоволенню.
Згідно з п.15 Постанови №9 від 01.11.1996 року Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Оскільки ОСОБА_4 не ставиться вимога щодо права користування ОСОБА_3 спірною квартирою, наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Щодо зустрічного позову про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування спірною квартирою.
У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в задоволенні позову про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК України).
Частина перша статті 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк.
На підтвердження позовних вимог ОСОБА_3 надано суду акт обстеження осіб, які проживають за адресою АДРЕСА_5 , складений депутатом Старокостянтинівської міськради Франко А.М. 26.01.2022 р.; довідку відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №9407 від 15.12.2022 р.; технічний паспорт на кв. АДРЕСА_1 ; довідку директора НВО №1 від 22.02.2022 р. за №9; довідку АТ КБ «Приватбанк»; квитанції АТ КБ «Приватбанк»; квитанцію «PINbank»; квитанції АТ КБ «Приватбанк»; і за клопотанням ОСОБА_3 допитано в судовому засіданні свідка ОСОБА_5 . 
Оцінивши зазначені докази, колегія суддів вважає, оскільки між учасниками по справі склалися неприязні відносини, ОСОБА_3 замінив замок на вхідних дверях спірної квартири, тому непроживання ОСОБА_4 в спірній квартирі з підстав зазначеного є поважною причиною. Однак ОСОБА_4 не втратила інтерес до спірної квартири сплачувала комунальні послуги, періодично навідувалася до спірної квартири, куди не могла потрапити із-за перешкод які їй чинилися ОСОБА_3 , у зв`язку з чим колегія суддів вважає що з зазначених підстав у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.
Ураховуючи вищезазначене, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. Позов ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню. ОСОБА_3 слід зобов`язати не чинити перешкоди ОСОБА_4 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом надання доступу та ключів до вхідних дверей квартири. Вселити ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1 . В решті позову ОСОБА_4 відмовити.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 необхідно відмовити.
Оскільки апеляційним судом скасовано основне рішення, ухвалене у справі додаткове рішення від 13 березня 2023 року втрачає силу. ( п.20 Постанови Пленуму Верховного Сду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009року).
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч.1,2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов ОСОБА_4 задоволено частково, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 4500 грн. (6000 грн. ? 3/4).
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_4 задовольнити частково. 
Зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_4 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом надання доступу та ключів до вхідних дверей.
Вселити ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1 .
В решті позову ОСОБА_4 відмовити.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 4500 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 13 червня 2023 року.

Судді                                                                           Т.О. Янчук

       Л.М. Грох

       О.І. Ярмолюк