КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 753/9726/20                                    Головуючий у суді першої інстанції - Колесник О.М.
Номер провадження № 22-ц/824/4572/2023                                      Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 квітня 2023 року                                                                                     м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді:         Яворського М.А.,
суддів:                               Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Владімірової О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , подану представником Осадчою Наталією Олександрівною , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , як законний представник малолітнього ОСОБА_5 , Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення до жилого приміщення, надання дублікату ключів від вхідних дверей квартири і від дверей коридору загального користування,-
ВСТАНОВИВ:
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення до жилого приміщення, надання дублікату ключів від вхідних дверей квартири і від дверей коридору загального користування, у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог (а.с.150-151, т. 1), просив суд: усунути йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 з боку відповідачки, вселити його в спірну квартиру та передати дублікати ключів від вхідних дверей квартири і від дверей коридору загального користування
В обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_1 вказував, що він перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 з 04 жовтня 1997 року. В період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_4 . 
Вказував, що 27 квітня 2016 року він отримав ордер на сім`ю з трьох осіб на вселення до службової квартири АДРЕСА_1 , де вказані особи зареєструвались і є зареєстрованими на даний час. 
13 січня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, а 27 січня 2020 року, повернувшись з Кіровоградської області від своїх батьків, він не зміг потрапити до своєї квартири, оскільки відповідачка замінила замок вхідних дверей спірної квартири, не повідомивши його. При цьому на вимогу ОСОБА_1 відкрити двері і надати ключі від вхідних дверей відповідачка ОСОБА_3 не реагувала. 
В подальшому вона заперечувала щодо заміни замка, але згодом визнала, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, тому він не має права на користування даною квартирою. 
Позивач зазначав, що 27 січня 2020 року він звернувся до Дарницького Управління поліції ГУНП в м. Києві з заявою про порушення відповідачкою його права користування житлом. В ході перевірки було встановлено, що відповідачка дійсно замінила замок вхідних дверей квартири. 
31 січня 2020 року близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_1 повторно здійснив спробу потрапити до спірної квартири, але мати відповідачки вчинила галас, що він є сторонньою особою і хоче незаконно проникнути до житла та пограбувати його. Відтак, 31 січня 2020 року позивач був вимушений повторно звернутись до Дарницького Управління поліції ГУНП в м. Києві з заявою про порушення його житлових прав. 
З того часу ОСОБА_1 не може потрапити до квартири, користуватись житлом і своїми речами, а тому був вимушений звернутись до суду за відновленням порушеного права.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 вересня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - Осадча Н.О . подала апеляційну скаргу, відповідно до якої вважає таке рішення незаконним, необґрунтованим, оскільки судом допущено не повне вивчення матеріалів справи, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не правильно досліджено та оцінено надані докази, неправильно установлено обставин, які мають значення для справи, ухвалено однобоко та упереджено, з порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права і тому є таким, що підлягає скасуванню в повному обсязі з нижченаведених підстав.
Так, апелянт вказує, що, підставою для звернення до суду стало порушення його прав, а саме, що він як наймач квартири, не має можливості нею користуватися через неправомірні дії своєї колишньої дружити (члена сім`ї наймача), яка самостійно змінила ключі від квартири АДРЕСА_1 та не допускає його до цієї квартири, в якій зареєстроване їх місце проживання та така квартира є його фактичним місце проживання.
Апелянт вважає, що судом не було взято до уваги той факт, що на підтвердження вчинення відповідачкою перешкод у його користуванні спірною квартирою до матеріалів справи було надано, зокрема, заяви в поліцію про вчинення протиправних дій відповідачкою відносно позивача щодо порушення права користування своїм житлом (з доказами їх направлення), лазерний диск з аудіо записом його розмови з відповідачкою та її матір`ю, яка також в січні 2020 року проживала в спірній квартирі та створювала йому перешкоди в користуванні квартирою, пояснення свідка ОСОБА_7 .
Проте, всупереч ст.89 ЦПК такий доказ як лазерний диск не було навіть досліджено серед всіх доказів у суді першої інстанції та не надано жодної оцінки, про нього взагалі не зазначається у оскаржуваному рішенні суду. 
Вважає, що в оскаржуваному рішенні судом надано перевагу поясненням свідків відповідачки, що є її подругами та колегами, проте категорично не враховано пояснення свідка позивача, оскільки позивач та свідок ОСОБА_7 перебувають у дружніх стосунках та працювали тривалий час в Дарницькому районі управлінні поліції ГУ НП в м. Києві.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Осадча Н.О. посилається на те, що до позовної заяви була долучена копія заяви до Дарницького УП ГУНП від 27 січня 2020 року з доказами направлення, копія заяви до Дарницького УП ГУНП від 31 січня 2020 року з доказами направлення, а також копія довідки поліції за наслідком проведеної перевірки звернення ОСОБА_8 за вх. № Н-565 від 07 лютого 2020 року та №Н-566 від 07 лютого 2020 року щодо наявності конфлікту з його дружиною та зміною нею замків в дверях в їх квартирі, зокрема на підтвердження вчинення перешкод позивачу в користуванні спірним житлом з боку відповідачки.
Проте судом не визнано зазначені документи в якості достатніх доказів в розумінні ст. 76-80 ЦПК, з чим апелянт категорично не погоджується, вважає такий висновок суду помилковим, що потягло за собою висновок суду про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів, які підтверджують створені перешкоди позивачу з боку відповідачки.
Наголошує апелянт й на тому, що в провадженні Дарницького районного суду м. Києва розглядалася також позовна заява ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_8 (справа № 753/13377/20) про визнання особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, яка була зареєстрована у суді 13 серпня 2020 року, тобто через 7 місяців після позбавлення ОСОБА_1 можливості користуватися спірною квартирою, що на його думку свідчить про штучне створення цього позову та спроби позбавити його житла будь якими способами.
Вказує також на те, що суд першої інстанції взагалі не звернув увагу на ті фактичні обставини, що позивач не мав та не має наразі у своїй власності будь-якого іншого житла, а також те, що він зареєстрований за адресою місця знаходження спірної квартири, проте позбавлений права користуватися нею у зв`язку із створеними перешкодами.
Крім того, апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення тягне за собою негативні наслідки для його неповнолітнього сина ОСОБА_5 , оскільки судом не було вжито процесуальних заходів щодо визнання обов`язковою явки представника Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, як залученої третьої особи, що не заявляє самостійних вимог в інтересах неповнолітнього.
Враховуючи викладене, представник ОСОБА_1 - адвокат Осадча Н.О. просить апеляційний суд скасувати оскаржуване судове рішення  та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідачку.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив. 
При апеляційному  розгляді справи представник апелянта Осадча Н.О. підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав, зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі. 
Відповідачка ОСОБА_3 заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, оскільки доводи, на які посилається апелянт, не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права  та з дотримання норм процесуального законодавства, просила залишити його без змін. 
Представник третьої особи у справі ОСОБА_9 заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до наданих сторонами у справі доказів та  встановлених обставин.   
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача,  відповідачку у справі, та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, суд першої інстанції при розгляді справи  встановив, що позивач ОСОБА_1 уклав шлюб з відповідачем ОСОБА_3 04 жовтня 1997 року. В період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_4 . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2020 року, яке набрало законної сили 20 липня 2020 року, шлюб між сторонами було розірвано (т.1, а.с.71, 115).
27 квітня 2016 року Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією старшому слідчому ГУ Національної поліції у м. Києві Напханюку О.А.  був виданий ордер №5330 на право зайняття службового жилого приміщення - квартиру АДРЕСА_1 на сім`ю 3 осіб: його ОСОБА_1 , його дружину ОСОБА_10 , відповідача по справі, та їх сина ОСОБА_4 , 3-тю особу по справі (т.1, а.с.37; 208). 
Спірна квартира є ізольованою, не приватизованою, 2-х кімнатною квартирою загальною жилою площею 30,0 м2, розташованою на 12 поверсі 16-ти поверхового будинку. Зареєстрованими на день подачі позову до суду в спірній квартирі є особи, які зазначені у ордері (т.1, а.с.37, 208), що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб (т.1, а.с.28).
В подальшому 07 серпня 2020 року позивач ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_11 , який був зареєстрований Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №1199 (т.1, а.с.56-58). 
ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача ОСОБА_1 в шлюбі із ОСОБА_11   народився син ОСОБА_5 , який з 21 вересня 2020 року був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка про реєстрацію місця проживання особи (т.1, а.с.228). Тобто, на день розгляду справи в спірній квартирі є зареєстрованими чотири вищеописані особи (т.2, а.с.4).
Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач та його представник не надали доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України про заміну замків вхідних дверей спірної квартири, перешкоджанню позивачу відповідачем у користуванні спірним житлом 27 та 31 січня 2020 року або в інший час, тому в задоволенні частини позову про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 необхідно відмовити. Оскільки позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про вселення до жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 та надання дублікату ключів від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 і від дверей коридору загального користування є похідними від першої вимоги про усунення перешкод у користуванні житлом, щодо якої відмовлено судом, тому і всі похідні вимоги також не підлягають задоволенню.
Апеляційний суд не може погодитися із вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову не  відповідає з огляду на наступне.
Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Частиною 4 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Відповідно до статті 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно до частини другої, шостої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачка ОСОБА_12   чинить йому перешкоди у користуванні спірною квартирою,  зокрема замінила у його відсутність  замки у дверях  квартири та коридору загального користування не надає йому ключів від вхідних дверей квартири та коридору, у зв`язку з чим позивач не має доступу до спірної квартири.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту чинення перешкод у користуванні квартирою,  зокрема,  що мали місце 27 та 31 січня 2020 року позивачем до суду були подані  копії заяв адресовані Дарницькому управлінню поліції ГУ НП в м. Києві (а.с. 9-11 т.1), лист відповідь начальника даного управління поліції В.Ткаченка від 14 лютого 2020 року №Н-566/125/48/04-2020, копія довідки складеної ДОП ВП Дарницького УП  в м. Києві  Н.Шатило ( а.с. 49,50), а також з цього приводу був  судом допитаний свідок ОСОБА_7 (а.с. 51-55 т.2). 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша, третя статті 89 ЦПК України).     
Так, суд першої інстанції, встановлюючи обставини справи та оцінюючи надані позивачем докази зазначив, що покази свідка ОСОБА_7 ,  які він дав  в судовому засіданні про те, що він двічі приходив з позивачем до спірної квартири в січні 2020 року, а відповідач не допускала позивача до їх спільного житла, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони суперечать всім описаним вище доказам і надані особою, яка перебуває у дружніх стосунках з позивачем, працювавши разом з останнім тривалий час в Дарницькому районному управлінні поліції ГУ НП в м. Києві. 
Інші докази  подані позивачем, зокрема,  заяви ОСОБА_1   до Дарницького управління поліції  ГУ НП в м. Києві з приводу чинення відповідачкою  перешкод у користуванні спірною квартирою суд не прийняв як належний доказ обставин чинення перешкод відповідачкою користування вказаною квартирою зазначивши, що    описаний зміст вказаних документів спростовує зміст позовної заяви ОСОБА_1 про те, що в ході перевірки за його заявами Дарницьким управлінням поліції було встановлено факт заміни відповідачкою замків вхідних дверей спірної квартири.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Так, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції,  викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач на відповідній правовій підставі вселився до квартири  АДРЕСА_1 та зареєструвався в ній як наймач, що підтверджується ордером  №5330 від 27 квітня 2016 року ( а.с. 37 т.1, 208 т.1)  та  витягом з Реєстру територіальної громадим м. Києва ( а.с. 28 т.1). 
Також із матеріалів справи вбачається,  що 27 січня 2020 року ОСОБА_1 було подано до Дарницького управління поліції ГУ НП в м. Києві заява про те, що  цього дня він не зміг потрапити до квартири, де є зареєстрований та має право на проживання з підстав заміни у його відсутність відповідачкою ОСОБА_13 замків у вхідних дверях  квартири та коридору загального користування, що знаходяться на 12 поверсі будинку АДРЕСА_2 , де знаходиться зазначена квартира. Факт направлення вказаної заяви підтверджується описом направлення цінного листа ( а.с. 9,10 т.1).
Заява аналогічного змісту була направлена до Дарницького управління поліції ГУ НП в м. Києві ОСОБА_1 і 31 січня 2020 року (а.с. 11 т.1).
Із листа-відповіді начальника Дарницького  управління поліції В.Ткаченка від 14 лютого 2020 року №Н-566/125/48/04-2020, та копії довідки, складеної ДОП ВП Дарницького УП  в м. Києві  Н.Шатило ( а.с. 49,50), вбачається, що дійсно позивач звертався до органів поліції щодо порушення його  житлових прав, однак проводити перевірку належним чином щодо вказаних фактів працівники поліції не стали та обмежилися висновком про те, що між сторонами існують цивільно-правові відносини.
Також з приводу чинення ОСОБА_1 перешкод відповідачкою у користуванні вказаною квартирою у судовому засіданні 28 липня 2022 року були дані свідчення свідком  ОСОБА_7 (а.с. 51-55 т.2), який підтвердив факт своєї присутності при розмові позивача із відповідачем та перешкоджанні позивачу у входженні в дану квартиру та той факт, що ключі від квартири, якими раніше користувався позивача, не підходили та не відкривали дверей. 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визнаючи  вищевказані докази належними не зазначив належної мотивації  у зв`язку з чим дані докази не є належними.
Так,  звернення позивача до органів поліції  щодо порушення  його житлових прав підтверджують факт реагування позивача на порушення прав. Покази свідка ОСОБА_7 як  безпосереднього свідка  вказаних подій безпідставно не прийнято судом. Посилання суду на те, що він є колишнім колегою по роботі позивача не  спростовують вищевказаних обставин та не містять даних про особисту зацікавленість  останнього чи інші обставини, які свідчили б про намір дати неправдиві свідчення.     
Крім того, із матеріалів справи вбачається, що відповідачка у справі не допускаючи  позивача до  вказаної квартири  фактично створювала штучні  докази для подальшого  її звернення до суду із позовом про визнання його таким, що втратив право користування жилою площею у вказаній квартирі, що підтверджується  копією ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року у справі №753/13377/20.
Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).
У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.
З врахуванням того,  що  позивач  іншого житла не має, має право на користування квартирою  АДРЕСА_1 , а відповідачка чинить йому перешкоди у цьому, тому його вимоги про  зобов`язання ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у постійному користуванні квартирою АДРЕСА_1   та надати останньому ключі від вказаної квартири та від дверей загального користування, що знаходяться на 12 поверсі будинку АДРЕСА_2 , де знаходиться зазначена квартира, підлягають задоволення. 
Доходячи вказаного висновку суд апеляційної інстанції враховує, що ОСОБА_1 відповідно до положень ст. 9, 64 ЖК України має право на користування вище вказаною квартирою, а відповідачка всупереч  положенням ч.2  ст. 13 ЦК України чинить йому перешкоди в цьому, тому  наявне право позивача підлягає судовому захисту  згідно до ст. 396 ЦК України.   
На підставі викладених обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову поданого ОСОБА_1 .
Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. 9,64 ЖК України  ст. 396 ЦК України  ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником Осадчою Наталією Олександрівною , задовольнити.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 вересня 2022 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.
Вселити  ОСОБА_1 в квартиру  АДРЕСА_1 та  зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у постійному користуванні квартирою АДРЕСА_1 та надати останньому ключі від вказаної квартири та від дверей загального користування, що знаходяться на 12 поверсі будинку АДРЕСА_2 , де знаходиться зазначена квартира. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 21 квітня 2023 року. 
Головуючий суддя :                                                                      М.А.Яворський  
          Судді:                                                                                          Т.Ц.Кашперська                                                                                                              В.О.Фінагеєв