ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4275/23 Справа № 226/1138/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Клепка Л.І. Суддя у 2-й інстанції - Хейло Я. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг
Справа № 226/1138/22
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Хейло Я.В.,
суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.,
секретар судового засідання: Тимофєєва В.О.,
сторони
боржник: Товариство з додатковою відповідальністю «страхова компанія «Київ РЕ»,
стягувач: ОСОБА_1 ,  
особа, дії якої оскаржуються: державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 07 лютого 2023 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність органу примусового виконання, яка ухвалена суддею Клепкою Л.І. у місті Мирнограді Донецької області, та повне судове рішення складено 07 лютого 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст заявлених вимог
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Димитровського міського суду Донецької області зі скаргою бездіяльність органу примусового виконання.
ОСОБА_1 , вважаючи дії державного виконавця такими, що суперечать ч.1 ст.19 та ч.1,ч.4 ст.16 Закону України «Про виконавче провадження», просила суд визнати незаконною (неправомірною) бездіяльність державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби м.Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), зобов`язати державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби м.Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) направити представнику заявника копію постанови про відкриття виконавчого провадження №62951935 та стягнути з рахунку бюджетних асигнувань Печерського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, які були понесені під час розгляду справи.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 07 лютого 2023 року прийнято відмову представника заявника адвоката Сакуна Віталія Анатолійовича від скарги на бездіяльність органу примусового виконання.
Клопотання представника заявника адвоката Сакуна Віталія Анатолійовича про закриття провадження у справі задоволено.
Закрито провадження у справі №4-с/226/16/2022 за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сакун В.А., на бездіяльність державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).
Стягнуто з Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (юридична адреса: 01011, м.Київ, вул. Різницька, будинок 11-Б, код ЄДРПОУ 34979022) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч) грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) просить скасувати ухвалу суду першої інстанції повністю. 
Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) просить скасувати ухвалу суду першої інстанції повністю та вважає, що судом першої інстанції не було оцінено всі підстави, доводи та пояснення надані органом ДВС.
Висновки суду першої інстанції, на думку скаржника, спростовуються матеріалами справи. 
Вказує, що державний виконавець діяв в межах чинного законодавства України, підстав для задоволення скарги не було, а відтак спростовуються висновки суду першої інстанції щодо незаконності дій державного Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).
       Не погоджується з тим, що на адресу представника стягувача не направлялась копія постанови про відкриття виконавчого провадження 
       Вважає, що суд першої інстанції зобов`язаний був оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також – чи була їх сума обґрунтована.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Димитровського міського суду Донецької області зі скаргою бездіяльність органу примусового виконання.
Як вбачається з матеріалів справи, 03.02.2023 року, до початку судового розгляду, представником заявника ОСОБА_2 спрямовано до суду заяву про закриття провадження у справі, так як після його звернення до суду державний виконавець добровільно усунув порушення його права та 30.01.2023 року надіслав на його електронну адресу копію постанови про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу до АСВП. 
Разом з тим, не підтримуючи своїх вимог унаслідок задоволення їх державним виконавцем після звернення до суду, просив суд присудити заявнику понесені ним витрати, стягнувши їх з відділу державної виконавчої служби на користь стягувача.
На підтвердження обсягу витрат представником заявника надано суду Додаткову угоду №2 від 21.10.2022 року до Договору №33 від 27.07.2022 року про надання професійної правничої допомоги, згідно якої надані заявнику послуги адвоката складаються з правових консультацій та роз`яснень законодавства, на що витрачено 1 годину, вартістю 1000 грн. та складання скарги на бездіяльність державного виконавця, на що витрачено 3 години, вартістю 5000 грн., акт виконаних робіт від 21.10.2022 року, згідно якого сторони узгодили, що всього за надання професійної правничої допомоги підлягає сплаті 6000 грн., а також розрахункову квитанцію №0043 на вказану суму. 
Доводів на предмет неспівмірності вказаних витрат відділом державної виконавчої служби суду не надано.

Позиція апеляційного суду

Апеляційну скаргу Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) -  задовольнити частково.  
Ухвалу – Димитровського міського суду Донецької області від 07 лютого 2023 року в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу – змінити.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті  367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Закриваючи провадження у справі № 226/1138/20, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про відкриття виконавчого провадження №62951935 в ході судового розгляду була направлена державним виконавцем представнику стягувача Сакуну В.А., правових підстав для неприйняття відмови від скарги суд не вбачав. Разом з тим, порядок стягнення судових витрат у разі закриття провадження у справі за скаргою на дії державного виконавця нормами ЦПК не врегульовано. Тому в даному випадку суд вважав за необхідне застосувати аналогію закону. Так як відділом державної виконавчої служби обов`язок доведення необгрунтованості і неспівмірності витрат на професійну правову допомогу проігноровано, а суд позбавлений права робити це з власної ініціативи, суд вважав за можливе вимоги заявника щодо стягнення з Печерського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на його користь витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн. 
 Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно пункту 13 Постанови № 6 від 07.02.2014 року Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: про відкриття провадження у справі; щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків; про судові виклики та повідомлення; про судовий розгляд; щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.	

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно з частинами 1, 3 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
Згідно матеріалів справи постанова про відкриття виконавчого провадження №62951935 під час судового розгляду у першій інстанції була направлена державним виконавцем представнику стягувача Сакуну В.А., письмових доказів того, що вказана постанова була направлена представнику раніше не містять, отже колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо надсилання Печерським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) постанови про відкриття провадження №62951935 представнику ОСОБА_2 до того, як ним була подана скарга до суду. 
Крім того, до початку судового розгляду у суді першої інстанції, представником заявника ОСОБА_2 спрямовано до суду заяву про закриття провадження у справі, так як після його звернення до суду державний виконавець добровільно усунув порушення його права та 30.01.2023 року надіслав на його електронну адресу копію постанови про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу до АСВП. Разом з цим, не підтримуючи своїх вимог унаслідок задоволення їх державним виконавцем після звернення до суду, просив суд присудити заявнику понесені ним витрати, стягнувши їх з відділу державної виконавчої служби на користь стягувача.
Частина третя статті 142 ЦПК України визначає, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Правовий аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.
Одним із основних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, зокрема стаття 13 ЦПК України зобов`язує суд розглядати справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог (відповідно суд касаційної інстанції у межах доводів та вимог касаційної скарги, та перевіряти законність судових рішень лише в межах вимог заявлених у суді першої інстанції), а учаснику справи надає право розпоряджатися своїми правами, у тому числі вчиняти чи не вчиняти ті чи інші процесуальні дії, на власний розсуд.
Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що представник заявника не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх державним виконавцем після звернення до суду, отже суд першої не порушив принцип диспозитивності, вірно керувався ч.4 ст.255 ЦПК України та зробив вірний висновок про те, що наявні підстави для прийняття відмови від скарги та закриття провадження у справі.
Згідно з частиною другою статті 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.
За таких обставин наявна підстава для присудження стягнення понесених ОСОБА_1 у справі витрат на професійну правничу допомогу з Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі №199/9188/16-ц.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження обсягу витрат представником заявника надано Додаткову угоду №2 від 21.10.2022 року до Договору №33 від 27.07.2022 року про надання професійної правничої допомоги, згідно якої надані заявнику послуги адвоката складаються з правових консультацій та роз`яснень законодавства, на що витрачено 1 годину, вартістю 1000 грн. та складання скарги на бездіяльність державного виконавця, на що витрачено 3 години, вартістю 5000 грн., акт виконаних робіт від 21.10.2022 року, згідно якого сторони узгодили, що всього за надання професійної правничої допомоги підлягає сплаті 6000 грн., а також розрахункову квитанцію №0043 на вказану суму. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заяваN19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони абог публічним інтересом до справи.
Колегія суддів, з урахуванням наведених вище норм права та з урахуванням конкретних обставин справи, обґрунтованості та реальності понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, розумності їхнього розміру, складністю справи та виконаними ОСОБА_2 послугами, часом, витраченим представником на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих ним послуг, значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, вважає обґрунтованими вимоги щодо відшкодування за рахунок Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) понесених ОСОБА_1 у даній справі судових витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції в розмірі 2 000 грн.
Зокрема, як вбачається з матеріалів справи представник ОСОБА_2 жодного разу не був присутнім у суді першої інстанції, ним була надана заява про розгляд справи без участі заявника та представника заявника (а.с.36).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув витрати на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі з огляду на вищевикладене вважає прийнятними доводи апеляційної скарги з цього приводу. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з чим змінює ухвалу суду та зменшує розмір  стягнутих на користь  ОСОБА_1 з Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)  витрат на професійну правничу допомогу з 6000,00 грн. до 2000,00 грн. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) – задовольнити частково.
Ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 07 лютого 2023 року в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу, стягнутої з Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на користь ОСОБА_1 змінити, зменшивши цей розмір з 6 000,00 гривень до 2 000 (дві тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Повне судове рішення складено 17 травня 2023 року.

Головуючий:                                
Судді: