Ухвала                                                    
 
17 травня 2023 року
м. Київ
 
справа № 372/2376/20
провадження № 61-9851св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів:  Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,                       Хопти С. Ф.    
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Укрфінанс Груп»,
треті особи: Приватне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Акціонерне товариство «Оксі Банк», приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Гринько Ангеліна Павлівна, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Еліна Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмила Василівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сіваченка Володимира Васильовича на постанову Київського апеляційного суду                 від 07 вересня 2022 року, прийняту у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., Яворського М. А.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Укрфінанс Груп» (далі - ТОВ «ФК Укрфінанс Груп» про визнання недійсними правочинів, скасування рішень державних реєстраторів
 
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 03 квітня 2008 року між позичальником ОСОБА_3 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 223354238, за умовами якого позичальник отримав кредит на придбання об`єктів нерухомості в сумі 321 670,00 дол. США,  в строк до 03 квітня 2018 року.
На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 між ним та банком   03 квітня 2008 року укладено договір іпотеки, згідно з яким він передав в іпотеку банку житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .
Також 03 квітня 2008 року між ним та банком було укладено договір поруки, згідно з яким він  поручився за виконання боржником ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним  договором.
Постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року у справі    № 755/9917/15-ц позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» частково задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 141 263,80 дол. США та пеню 238 400,00 грн.
Надалі право вимоги за кредитним та іпотечним договорам відступлено             ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь АТ «Оксі Банк», яким, в свою чергу, відступлено на користь ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», а від нього - на користь відповідача ОСОБА_2 за договорами відступлення права вимоги                  від 26 квітня 2019 року.
Зазначав, що договір відступлення права вимоги кредитора ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» новому кредитору ОСОБА_2 за борговими зобов`язаннями ОСОБА_3 є за своєю суттю договором факторингу,             в якому порушено суб`єктний склад сторін, тому останній підлягає визнанню недійсним. ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець і не     є фінансовою установою.
Відповідач реалізував оспорювані правочини, звернувшись з відповідною заявою про примусове виконання судового рішення, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 11 листопада        2019 року.
Виходячи із змісту частини першої статті 216 ЦК України щодо того, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, всі правочини, на підставі яких відповідач ОСОБА_2 набув право власності на об`єкти нерухомого майна, використовуючи оспорювані недійсні договори відступлення права вимоги, підлягають визнанню недійсними, і такі позовні вимоги є похідними від основних позовних вимог щодо недійсності договорів про відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договором. В свою чергу, позовні вимоги щодо визнання недійсними свідоцтв є похідними від позовних вимог про визнання недійсними оспорюваних правочинів.
 
З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив: визнати недійсними договори про відступлення права вимоги № 26-04/19/3 та про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладені 26 квітня 2020 року          ОСОБА_2 та ТОВ «ФК Укрфінанс груп»; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46683544 від 26 квітня       2019 20:11:15, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюх Л. В.; визнати недійсним свідоцтво, серія та номер 410, видане         17 червня 2020 року, видавник приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Гринько А. П., скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52692676 від 17 червня    2020 року 10:47:15, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Гринько А. П., скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52691878 від 17 червня    2020 року 10:27:07, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Гринько А. П.; визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо вони не відбулися, серія та номер: 1331, видане 05 червня 2020 року, видавник приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е. В., скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень                              (з відкриттям розділу), індексний номер 52551257 від 05.06.2020 17:03:06, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу                Саєнко Е. В.; покласти на відповідачів судові витрати.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27 липня            2021 року, ухваленим у складі судді Висоцької Г. В., позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги № 26-04/19/3         від 26 квітня 2020 року, укладений між сторонами - фізичною особою ОСОБА_2 та ТОВ «ФК «Укрфінанс груп».
Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 26 квітня 2019 року, укладений між сторонами - фізичною особою ОСОБА_2 ТОВ «ФК «Укрфінанс груп», посвідчений приватним нотаріусом Черленюх Л. В., зареєстрований у реєстрі № 789.
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46683544 від 26 квітня 2019 року 20:11:15, приватний нотаріус Черленюх Л. В., Київський міський нотаріальний округ (номер запису обтяження 31379414).
Визнано недійсним свідоцтво Серія та номер 410, видане 17 червня                2020 року, видавник: приватний нотаріус Гринько А. П. (номери записів про право власності/довірчої власності 36914729 та 36913727).
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень                             (з відкриттям розділу), індексний номер: 52692676 від 17 червня 2020 року 10:47:15, приватний нотаріус Гринько А. П., Обухівський районний нотаріальний округ, Київська область.
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52691878 від 17 червня 2020 року 10:27:07, приватний нотаріус Гринько А. П., Обухівський районний нотаріальний округ, Київська область.
Визнано недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо вони не відбулися, серія та номер: 1331, видане 05 червня            2020 видавник: приватний нотаріус Саєнко Є. В. (номер запису про право власності/довірчої власності: 36783532).
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень                             (з відкриттям розділу), індексний номер: 52551257 від 05 червня 2020 року 17:03:06, приватний нотаріус Саєнко Е. В., Обухівський районний нотаріальний округ, Київська область.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи недійсними договори про відступлення права вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що на підставі договорів про відступлення права вимоги від 26 квітня 2019 року відбулася заміна кредитодавця - банку ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», який              є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, за плату у сумі 1 121 000,00 грн на іншу особу - фізичну особу ОСОБА_2 , який не відноситься до фінансової установи в розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та який не може надавати фінансові послуги, у тому числі у формі факторингу, а тому дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними.
 
Також суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення інших позовних вимог ОСОБА_1 , які є похідними від основної вимоги.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Київського апеляційного суду від 07 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 липня 2021 року скасовано та прийнято нову постанову.
Відмовлено ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2 , ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», треті особи: ПрАТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ «Оксі Банк», приватний нотаріус Гринько А. П., приватний нотаріус Саєнко Е. В., приватний нотаріус Черленюх Л. В., про визнання недійсними правочинів, скасування рішень державних реєстраторів.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що договори відступлення права вимоги за кредитним і іпотечним договорами за їхніми ознаками                є договорами, за якими банк у зобов`язаннях за кредитним договором                     і договором іпотеки замінений на ОСОБА_2 як нового кредитора, який  не набув права здійснювати фінансові операції стосовно боржника, оскільки за умовами договорів відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором і за договором іпотеки. Отже, такі договори не можна кваліфікувати як договори факторингу, вони є змішаними, бо містять елементи різних договорів (частина друга статті 628 ЦК України), зокрема ознаки договору купівлі-продажу права вимоги (продавець продав,                         а покупець придбав право вимоги) і договору відступлення права вимоги (цесії) (первісний кредитор передав право вимоги новому кредитору).
Суд першої інстанції не врахував, що оспорюваний договір не містить умов, властивих договору факторингу, тому помилково визнав оспорюваний договір про відступлення права вимоги договором факторингу, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
 
При цьому апеляційний суд зазначив, що правові висновки Верховного Суду про те, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, не можуть бути враховані у справі, яка переглядається,               з огляду на те, що за оспорюваним договором про відступлення права вимоги від 26 квітня 2019 року № 26-04/19/3 відступлено не всі права кредитора за кредитним договором, а як встановлено апеляційним судом, виключно право вимоги суми наявної заборгованості боржника перед кредитором в повному обсязі, без подальшого нарахування новим кредитором відсотків, комісій, штрафних санкцій (пені) та здійснення інших прав та обов`язків (включаючи надання будь-яких фінансових послуг), які має виключно банківська (фінансова) установа відповідно до чинного законодавства України.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У жовтні 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Сіваченко В. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що правова природа оспорюваних правочинів - факторинг чи відступлення права вимоги, не має будь-якого правового значення для правильного вирішення цього спору, оскільки у будь-якому випадку і при будь-яких обставинах відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 ЦК України та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або фінансова установа (постанова Верховного Суду від 06 жовтня      2021 року у справі № 754/11112/19 (провадження № 61-174св21)). Попередній кредитор не перебуває у процедурі ліквідації, фізична особа не може бути стороною договору про переуступку права вимоги за кредитним договором.
Посилаючись на те, що оспорювані правочини є договорами про відступлення права вимоги, а не факторингу, апеляційний суд не звернув уваги на те, що встановлення цієї обставини не має ніякого значення для правильного вирішення цієї справи, оскільки фактично укладено угоду, завдяки якій здійснено перехід права на вимогу за кредитним та іпотечним договорами від фінансової компанії до фізичної особи.
 
Підставами касаційного оскарження постанови апеляційного суду представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження                    № 14-16цс20), від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21), від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19 (провадження № 14-181цс20) та у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року                      у справі № 754/11112/19 (провадження № 61-174св21).
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У листопаді 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Боримська І. О. подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. 
 
У листопаді 2022 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 травня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду 
 
Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2022 року справу № 206/4841/20 за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестстандарт», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рички Юлії Олександрівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Немм Олени Володимирівни, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гугель Світлана Юріївна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним та скасування договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором, визнання недійсним та скасування договору відступлення прав вимоги за кредитним договором, визнання незаконним та скасування рішення нотаріуса щодо реєстрації права власності за договором іпотеки, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстави, передбаченої частиною четвертою статті 403 ЦПК України, для відступу (шляхом конкретизації) від висновку, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) та від 16 березня 2021 року у справі                            № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21).
 
Обґрунтовуючи підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказувала на те, що за умови дотримання критеріїв розмежування правовідносин факторингу та цесії, які застосовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі                             № 465/646/11 (провадження №14 222цс18), набувачем права вимоги у кредитних відносинах на підставі договору цесії може бути й фізична особа.
 
Аналогічна позиція також раніше висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18) у якій зазначено: «якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні,                     а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України)».
 
У постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) Велика Палата Верховного Суду відступила від означеного загального висновку, сформульованого у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), конкретизувавши його лише винятком про те, що відступлення права вимоги (цесія) за кредитним      і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважав, що в справі, яка переглядається, внаслідок відступлення права вимоги, яке виникло на підставі кредитного договору, не відбувається жодного порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу боржника. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказував на необхідність відступу від загальних висновків, викладених у наведених постановах, оскільки конкретизація висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є формою відступлення від нього, про що вже вказувалося у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) та від 9 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 (провадження № 14-98цс20).
 
Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що з огляду на обставини цієї справи є підстави для відступу (шляхом конкретизації) від висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у її постановах             від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) про те, що «відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор-банк або інша фінансова установа» та що «відступлення права вимоги за кредитними                  і забезпечувальними договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації».
 
Судові рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.
 
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року вказану цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду (провадження № 14-55цс22).
 
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.
 
Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі, яка переглядається, до закінчення перегляду                       в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи                          № 206/4841/20 (провадження № 14-55цс22).
Керуючись статтями 252, 253, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Зупинити касаційне провадження у справі № 372/2376/20 (провадження           № 61-9851св22) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Укрфінанс Груп», треті особи: приватне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», акціонерне товариство «Оксі Банк», приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Гринько Ангеліна Павлівна, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Еліна Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмила Василівна, про визнання недійсними правочинів, скасування рішень державних реєстраторів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Сіваченка Володимира Васильовича на постанову Київського апеляційного суду від 07 вересня 2022 року, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи                  № 206/4841/20 (провадження № 14-55цс22).
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий  	Д. Д. Луспеник    	
Судді:   	Б. І. Гулько     Г. В. Коломієць      Р. А. Лідовець     С. Ф. Хопта