Номер провадження: 22-ц/813/2124/23 
Справа № 522/2643/21
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.04.2023 року                                                                  м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого - Князюка О. В.,
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря – Дерезюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області , Головного управління Національної поліції в Одеській області, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
15.02.2021 до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області.
Позивач просив суд стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_1 500 000 грн. відшкодування моральної шкоди завданої незаконною бездіяльністю органів, що здійснюють досудове розслідування та прокуратури у кримінальному провадженні № 12016160240003678 від 19.12.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 190 КК України.
19.12.2016 з її квартири було викрадено кошти та майно. Крім того, 26.01.2017 під приводом повернення раніше викраденого майна ноутбуку гр. ОСОБА_2 заволодів коштами ОСОБА_1 . За фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 та ч. 1 ст. 190 КК України відкрито кримінальні провадження, які об`єднані в одне провадження № 12016160240003678. Досудове розслідування проводилось слідчим відділом Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області.
Позивач стверджує, що причиною завдання їй моральної шкоди є неналежне проведення досудового слідства, яка полягає в не проведенні ряду необхідних слідчих дій або їх проведення із значною затримкою, що є неефективним.
З цього приводу потерпіла направляла численні скарги ГУНПУ в Одеській області, прокуратурі Одеської області для здійснення ними контролю за досудовим слідством. Проведення розслідування було доручено слідчому Немченко В.І. Проте за порушення ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, що виразилось у неналежному розслідуванні кримінальних проваджень ОСОБА_3 попереджено про неповну посадову відповідність.
Згодом проведення досудового розслідування доручено слідчому Макарову О.В. З травня 2019 слідчим Макаровим О.В. не проведено жодних слідчих дій, не заплановано їх проведення, з метою прийняття законного рішення у кримінальному провадженні, чим порушено вимоги ст. 28 КПК України щодо розумності строків проведення досудового розслідування. 20.10.2020 дисциплінарною комісією ГУНП в Одеській області прийнято рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності 5 працівників сектору кримінальної поліції Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, які допустили порушення службової дисципліни, у тому числі за безвідповідальне ставлення до своїх посадових обов`язків під час оперативного супроводження зазначеного кримінального провадження. На даний час встановлено Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області, що розслідування проведено поверхнево, всіх необхідних обставин діяння не з`ясовано, не виконані своєчасно слідчі та оперативно-розшукові дії.
Крім того, Білгород-Дністровською місцевою прокуратурою неодноразово перед керівником Білгород-Дністровського ВП Мащенко А.П. ініціювалось питання про відсторонення слідчого ОСОБА_4 від проведення даного досудового розслідування та призначення іншого слідчого. Однак зазначені звернення прокуратури ОСОБА_5 залишив без реагування. Зазначена бездіяльність керівника слідчого відділу Мащенка А.П. та слідчого Макарова О.В. призводить до того, що від потерпілої ОСОБА_1 постійно поступають скарги. За порушення ст. 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, що виразилось у неналежному контролі за діями підпорядкованого слідчого при проведенні досудового розслідування, ОСОБА_6 суворо попереджено, що у випадках повторення подібних фактів до нього буде вжито міри дисциплінарного впливу.
Позивач стверджує, що прокуратурою та слідчим управлінням було дано слідчому ряд вказівок на проведення слідчих та оперативно-розшукових дій, які й досі не було проведено.
Бездіяльність слідчого не може бути оскаржена до слідчого судді, оскільки не входить до переліку підстав, визначених ст.ст. 303 КПК України.
Позивач зазначає, що неефективність досудового розслідування становить для неї надмірні емоційні переживання. Позивач сама змушена просити вищестоящі органи здійснювати належний контроль за ходом досудового розслідування та зазнає чисельних принижень, відчуття безнадійності та безкарності винних. Постійно перебуває у пригніченому стані, оскільки з 2016 року слідство майже не проводиться. Вона є інвалідом ІІ групи має численні захворювання, які внаслідок сильного емоційного стресу загострились, а коштів на лікування їй не вистачає. Частина грошових збережень були викрадені та не повернуті. Вважає, що бездіяльністю відповідачів, яка полягає у листуванні протягом 4,5 років, замість проведення належного розслідування, нанесено моральну шкоду, що підтверджується медичними документами.
Позивач у питанні відшкодування їй моральної шкоди посилається на ч. 1 ст. 1173 ЦК України. Розмір шкоди оцінює саме в 500 тис. грн., оскільки вона зазнала погіршення стану здоров`я, що потребує відновлення, викрадено майно на суму 300 тис. грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 – задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
11.11.2021 року апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду було подано Головним управлінням Державної казначейської служби, відповідно до вимог якої апелянт просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2021 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення моральної шкоди.
15.11.2021 року апеляційну скаргу було подано Головним управлінням Національної поліції в Одеській області, в якій з посилання на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.10.2021 року та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення моральної шкоди.
15.11.2021 року апеляційну скаргу подано Одеською обласною прокуратурою, відповідно до вимог якої апелянт просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.10.2021 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення моральної шкоди

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу 

Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги Державна казначейська служба зазначає наступне.
Апелянт вказує, що Державна казначейська служби є самостійною юридичною особою, яка самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, в повному обсязі виконує завдання та функції і ніяких прав та законних інтересів позивача не порушувала.
Апелянт звертає увагу суду на той факт, що оскільки шлях виконання судових рішень визначений у спеціальному законодавстві та не потребує деталізації у резолютивній частині судового рішення, рішення у вказаній частині підлягає скасуванню.
Також, апелянт зазначає, що оскільки судом першої інстанції не встановлено наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями посадових осіб Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону та моральною шкодою, а також її настання, відсутні підстави для задоволення позовної заяви.
Доводи апеляційної скарги Одеської обласної прокуратури
Апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, не обґрунтованим та таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.
Вказує на те, що безпідставним є висновок суду щодо нібито наявності підстав для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду у випадку закриття кримінального провадження судом у зв`язку із довготривалим здійсненням досудового розслідування.
Також, відповідач не погоджується з розрахунком розміру моральної шкоди виконаним судом першої інстанції за час перебування позивача під слідством та судом.
З огляду на зазначене в апеляційній скарзі, апелянт вважає, що суд першої інстанції в процесі розгляду справи допустив неправильне застосування норм матеріального права та як наслідок, висновки суду викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, а оскаржуване рішення суперечить засадам розумності, виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги Головним управлінням Національної поліції в Одеській області
Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з огляду на те, що дії слідчого не було визнано неправомірними у порядку Глави 26 КПК України.
Також, апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визначення суми моральної шкоди. Зазначає, що порушення службової дисципліни не може слугувати підставою для задоволення позовної заяви у вигляді стягнення моральної шкоди.
Головне управління НП в Одеській області звертає увагу суду на той факт, ОСОБА_1 – інвалід 2 групи по здоров`ю, та за період з 2016-2020 року позивачка перебувала на лікування у Одеській обласній лікарні зі скаргами на хворобу серця, цукровий діабет, ендокринологію. З наведеного не вбачається, що саме проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню №12016160240003678 від 19.12.2016 року та №12017160240000208 від 27.01.2017 року привели до погіршення здоров`я.
Враховуючи наведене, апелянт вказує, що станом на момент подачі апеляційної скарги досудове розслідування по кримінальному провадженні №12016160240003678 триває, а рішення, дії чи бездіяльність осіб. Які вчиняють, перевіряються за нормами процесу, в межах якого вони вчиняються.

Заперечення інших учасників справи
Відзиву на апеляційні скарги до суду не надходило.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.11.2021 року апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2021 року було залишено без руху, повідомлено апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Роз`яснено апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. 357 ЦПК України.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.11.2021 року апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2021 року було залишено без руху, повідомлено апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Роз`яснено апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. 357 ЦПК України.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.11.2021 року апеляційну скаргу Головного управління Держдавної казначейської служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2021 року було залишено без руху, повідомлено апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Роз`яснено апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. 357 ЦПК України.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.12.2021 року судом відкрито провадження за Одеської обласної прокуратури на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення моральної шкоди.
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення моральної шкоди.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.12.2021 року провадження за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення моральної шкоди було відкрито.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2022 року судом відкрито провадження за Головного управління Держдавної казначейської служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення моральної шкоди.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2022 року справу було призначено до розгляду.
06.04.2023 року в судове засідання з`явився прокурор – Кавун А.В., апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури підтримав в повному обсязі, просив суд у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення моральної шкоди відмовити в повному обсязі.
Інші учасники справи до суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Вказана цивільна справа тривалий час перебуває в провадженні апеляційного суду, учасникам справи була надана можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї позиції по справі, вони реалізували свої процесуальні права ще до введення державою карантину.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, тривалий розгляд справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, а також те, що учасники справи реалізували своє процесуальне право щодо участі у судовому засіданні під час розгляду справи та висловили свою процесуальну позицію, тобто створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за вищевказаною явкою.
Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.
Судом встановлено наступні обставини:
19.12.2016 року СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНПУ в Одеській області розпочато кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення ч. 3 ст. 185 КК України № 12016160240003678 за заявою ОСОБА_1 , що 19.12.2016 невстановлена особа, шляхом пошкодження замка вхідних дверей, проникла в приміщення її квартири, звідки таємно викрала кошти у розмірі 6 200 дол. США, 150 грн., планшет, ноутбук, що належали позивачу.
Також 27.01.2017 року розпочато кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення ч. 1 ст. 190 КК України № 12017160240000208 за заявою ОСОБА_1 , що 26.01.2017 року невстановлена особа шляхом зловживання довірою під приводом повернення раніше викраденого ноутбуку, заволоділа грошовими коштами позивача у розмірі 1 000 грн.
Зазначені матеріали досудових розслідувань об`єднані в одне провадження №12016160240003678.
Проведення досудового розслідування доручено слідчому СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНПУ в Одеській області Нємченко В.І.
У подальшому, у зв`язку з переводом слідчого Нємченка В.І. до іншого підрозділу проведення розслідування доручено слідчому Макарову О.В.
На даний час проведення досудового розслідування здійснюється слідчим СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області слідчим Петренком Т.Д.
Карагяур Л.І. неодноразово зверталась до органів слідства та прокуратури з зверненнями та скаргами щодо неналежного проведення розслідування у кримінальному провадженні № 12016160240003678. За результатами розгляду яких надавались такі відповіді, зокрема:
- листом від 05.01.2017 року та 10.02.2017 року Слідче управління ГУНП в Одеській області повідомило, що з метою вжиття дієвих заходів щодо активізації кримінального провадження заплановано ряд слідчих дій; слідчого Нємченко В.І. попереджено, що в разі невжиття дієвих заходів в найкоротші строки до нього будуть вжиті заходи дисциплінарного впливу.
- листом від 23.03.2017 року № 4/К-44пр Слідче управління ГУНП в Одеській області повідомило, що під час розслідування проведено певний обсяг слідчих дій, однак суттєві обставини вчинених кримінальних правопорушень залишаються нез`ясованими, а тому надані вказівки та визначено терміни їх виконання.
- листом від 10.05.2017 року № 4/К-1282 та від 15.06.2017 № 4/К-1899 ГУНП в Одеській області повідомило, що проводиться комплекс необхідних слідчих дій, у тому числі направлених на перевірку ОСОБА_7 до скоєння вказаних кримінальних правопорушень. Проведено певний обсяг слідчих дій, однак суттєві обставини вчинених кримінальних правопорушень залишаються нез`ясованими.
- листом від 21.07.2017 року № 24/К-3567 Головне слідче управління Національної поліції України зазначило, що керівництво слідчого управління ГУНП в Одеській області зобов`язано провести службове розслідування за фактами неналежного здійснення досудового розслідування, усунути виявлені недоліки та невідкладно активізувати досудове розслідування (т. 1 а. 59).
- листом від 31.07.2017 року № 4/К-123пр ГУНП в Одеській області повідомило, що внаслідок неналежного розслідування кримінальних проваджень № 12016160240003678 та № 12017160240000208 слідчого ОСОБА_8 попереджено про неповну посадову відповідальність.
- листом від 15.08.2017 року № 15612/24/4/2-2017 Головне слідче управління Національної поліції України повідомило, що відомості щодо неналежного проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 12016160240003678 та № 12017160240000208 підтвердилися, до винних службових осіб Білгород-Дністровського відділу поліції вжито передбачених законодавством заходів.
- листом від 20.08.2017 року № 4/К-2536/1 ГУНП в Одеській області – направлено доручення в Управління боротьби з кіберзлочинністю ГУНП в Одеській області щодо встановлення місця знаходження викраденого ноутбуку за «МАС-адрес». Вирішується питання щодо перевірки показань ОСОБА_7 на поліграфі.
- листом від 15.11.2017 року № 04/2/2-5615-17 Прокуратура Одеської області повідомила, що керівнику Білгород-Дністровської місцевої прокуратури вказано на недоліки, допущені під час здійснення процесуального керівництва у кримінальних провадженнях та на необхідність посилення контролю з його боку.
- листом від 28.11.2017 року № (16-92) 518-17 Білгород-Дністровська місцева прокуратура повідомила, що під час досудового розслідування не в повній мірі виконані всі слідчі та інші процесуальні дії, тому слідчому Макарову О.В. надано письмові вказівки щодо проведення певних слідчих дій з визначеним терміном виконання. Хід досудового розслідування перебуває на контролі.
- листами від 02.01.2018 року, 09.01.2018 року Слідче управління ГУНП в Одеській області повідомило, що слідчим виконуються необхідні дії щодо притягнення винних до відповідальності, заплановано проведення ряду слідчих дій; керівництво слідчого відділу забезпечує контроль на досудовим розслідуванням.
- листом від 02.05.2018 року № 4/Деп-82 Слідче управління ГУНП в Одеській області – слідчим Макаровим О.В. буде підготовлено та направлено до Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області проект підозри у вчинені кримінальних правопорушень ОСОБА_7 . Слідчого попереджено, що у разі неналежного проведення досудового розслідування до нього буду вжиті заходи дисциплінарного впливу.
- листом від 25.09.2018 року № (16-92)518-17 Білгород-Дністровська місцева прокуратура зазначила, що стан досудового розслідування у кримінальному провадженні потребує невідкладного вжиття додаткових заходів до покращення. 20.09.2018 процесуальним керівником надано слідчому письмові вказівки про проведення слідчих дій з визначеним терміном виконання.
- листом від 22.10.2018 року № 04/2/2-5615-17 Прокуратура Одеської області повідомила, що з метою активізації досудового розслідування процесуальним керівником 20.09.2018 слідчому надано письмові вказівки, виконання яких триває. Вказано керівнику Білгород-Дністровської місцевої прокуратури на необхідність забезпечення прийняття слідчим остаточного процесуального рішення у кримінальному провадженні у розумний строк.
- листом від 04.12.2018 року № 42/К-2025 Білгород-Дністровський відділ поліції повідомив, що станом на грудень 2018 року: Причорноморському управлінню кіберполіції надано окреме доручення на проведення заходів направлених на встановлення факту використання в мережі «інтернет» викраденого ноутбука ASUS X555L; підготовлено клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів – операторів стільникового зв`язку; направлено запити до компаній, котрі надають послуги зв`язку мережі «інтернет» у м. Б.-Дністровський та районі для встановлення ІР-адрес, в яких технічним засобом користування значиться прилад з ідентифікуючими ознаками викраденого ноутбука; до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області неодноразово направлялися клопотання про надання дозволу для проведення слідчих дій у відповідності до ст. 234 КПК України.
- листом від 12.12.2018 року № 04/2/2-5615/17 Прокуратура Одеської області повідомила, що процесуальним керівником 27.11.2018 року слідчому надано письмові вказівки щодо виконання конкретних слідчих дій, виконання яких триває. Стан досудового розслідування не в повній мірі відповідає вимогам КПК України, у зв`язку з чим прокуратурою області до СУ ГУНП в Одеській області спрямовано лист щодо усунення виявлених недоліків, притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності.
- листом від 06.12.2019 року Білгород-Дністровський відділ поліції повідомив, які слідчі дії вже проведено.
- листом від 08.02.2019 року № 4/1-2019 Слідче управління ГУНП в Одеській області повідомило, які слідчі дії вже проведено, а також, що згідно з наказом ГУНП в Одеській області від 07.02.2019 № 284 призначено службове розслідування за фактом неналежного проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12016160240003678 за результатами якого, винних буде притягнуто до дисциплінарної відповідальності (т. 1, а. 87-88)
- листом від 07.03.2019 № 24/К-969 Головне слідче управління Національної поліції України повідомило, що надано вказівки слідчому та встановлено контроль за їх виконанням. 06.03.2019 до Білгород-Дністровської місцевої прокуратури слідчим направлено проект повідомлення про підозру окремій особі.
- листом від 21.08.2019 року Білгород-Дністровська місцева прокуратура Одеської області інформувала, що слідчим ОСОБА_4 допущено тяганину у досудовому розслідуванні, слідчі дії проводяться епізодично, неефективно; слідчим не допитано свідка, а при допиті не поставлено питань, які визначені у письмових вказівках; процесуальним керівником слідчому Макарову О.В. неодноразово давались вказівки, які ним не виконувались. Проте, що слідчий Макаров О.В. самоусунувся від проведення досудового розслідування свідчить і те, що слідчий самостійно слідчі дії не проводить, а обмежується лише наданням доручень оперативному підрозділу щодо їх проведення. Загалом з травня 2019 слідчим Макаровим О.В. не проведено жодних слідчих дій, не заплановано їх проведення, з метою прийняття законного рішення у кримінальному провадженні, чим порушено вимоги ст. 28 КПК України щодо розумності строків проведення досудового розслідування. Крім того, місцевою прокуратурою неодноразово перед керівником СВ Білгород-Дністровського ВП Мащенком А.П. ініціювалось питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого. Проте ОСОБА_5 залишив без реагування відповідні пропозиції. Зазначено, що причинами та умовами, які сприяють недопущенню порушень з боку слідчого Макарова О.В. є неналежне та безвідповідальне ставлення до виконання службових обов`язків та відсутність дієвого контролю з боку керівництва, що породжує у слідчого ОСОБА_4 відчуття безкарності.
- 21.08.2019 року керівником Білгород-Дністровської місцевої прокуратури складено лист до заступника начальника ГУНП в Одеській області, в якому зазначено, що слідчим ОСОБА_4 допущено тяганину, слідчі дії проводяться епізодично та неефективно, вимоги закону щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування не виконуються. Починаючи з травня 2019 року старшим слідчим Макаровим О.В. не проведено жодних слідчих дій, не заплановано їх проведення. Причинами та умовами, які сприяють допущенню порушень законності з боку слідчого Макарова О.В. є неналежне та безвідповідальне ставлення до виконання службових обов`язків, відсутність постійного і дієвого контролю з боку начальника ОСОБА_5 за діями підлеглого. Просить провести за вищевказаними фактами службове розслідування та вжити заходів щодо усунення вказаних в листі порушень вимог чинного законодавства, причин та умов, які їм сприяють; вирішити питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого слідчого ОСОБА_4 та керівника органу досудового розслідування ОСОБА_5 
- листом від 08.10.2019 року № 04/2/2-5615-17 Прокуратура Одеської області повідомила, що процесуальним керівником 20.09.2018 року, 27.11.2018 року, 01.02.2019 року, 25.07.2019 року, 21.08.2019 року надано письмові вказівки, які слідчим виконані не в повному обсязі. Ініційовано питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого у зв`язку з неефективністю досудового розслідування. Досудове розслідування здійснюється слідчим Шелестян А.О.
- листом від 06.02.2020 року № 4/К-12о/п ГУНП в Одеській області повідомлено, що триває слідство, проводяться необхідні слідчі дії. Слідчим неодноразово направлялися проекти повідомлення про підозру ОСОБА_9 , однак поверталися без погодження на доопрацювання.
- листом від 18.03.2020 року № 04/2/2-5615/17 Прокуратурою Одеської області повідомлено, що у кримінальному провадженні допитано 11 свідків, проведено 7 обшуків, 1 слідчий експеримент та 1 одночасний допит, проводились негласні слідчі розшукові дії. Слідством не встановлено підстав для повідомлення підозри будь-кому. Встановлено, що досудове розслідування проводиться повільно без своєчасного дослідження джерел доказів.
- листом від 28.10.2020 року № 2/К-1663 Управління карного розшуку ГУНП в Одеській області повідомило, що 20.10.2020 року дисциплінарною комісією ГУНП в Одеській області прийнято рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності 5 працівників сектору кримінальної поліції Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, які допустили порушення службової дисципліни, у тому числі за безвідповідальне ставлення до посадових обов`язків під час оперативного супроводження кримінального провадження.
- листом від 03.11.2020 року № 4/1-14351 Слідче управління ГУНП в Одеській області повідомило, що за неналежне проведення досудового розслідування та порушення вимог КПК України слідчого ОСОБА_4 притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
- листом від 04.02.2021 року № 4/К-107, 107/1 Слідче управління ГУНП в Одеській області повідомило, що на час проведення перевірки матеріали кримінального провадження направленні до Білгород-Дністровської місцевої прокуратури для вивчення та вирішення питання щодо оголошення особі про підозру.
Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.05.2017 року (справа № 495/526/17) відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області.
Постановою прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури від 22.07.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про вручення підозри ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , через відсутність необхідних доказів.
ГУНП в Одеській області надано довідку від 18.03.2021 року № 4/1, в якій детально описано хід усіх проведених слідчих дій у кримінальному провадженні №12016160240003678 від 19.12.2016 року. Зазначено також, що в березні 2019 року слідчим ОСОБА_4 та в лютому 2021 року слідчим Петренком Т.Д. скеровувались матеріали кримінального провадження з проектом повідомлення про підозру ОСОБА_10 для погодження до Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, однак матеріали не погоджено та повернуто для опрацювання.
ОСОБА_1 є пенсіонером, отримує пенсію за віком, має другу групу інвалідності (загальне захворювання, діабет І типу) (витяг із акту огляду МСЕК № 091274 від 11.02.1998).
Відповідно до довідки від Одеського обласного медичного центру ОСОБА_1 26.02.2020 потрапила у приймальне відділення з діагнозом цукровий діабет 2 типу.
Згідно з довідкою № 719/266 від 16.08.2021 року виданою КНП «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня», ОСОБА_1 має діагноз «тривожно-депресивний розлад».
Згідно з висновком від 27.09.2021 року дослідження комп`ютерної томограми головного мозку ОСОБА_1 . КТ-картина постінфарктної кісти в лівій гемісфері головного мозку.

Мотивувальна частина
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
За змістом п.1 ст., ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У статті 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. 
Відповідно до ч. 6 статті 1176 ЦПК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зроблено правовий висновок про те, що застосовуючи положення статей 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та статті 10 ЦПК України зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Предметом спору є заподіяння  ОСОБА_1  з боку Головного управління Національної поліції в Одеській області та Одеської обласної прокуратури моральної шкоди, а його підставами є факти неправомірних дій чи бездіяльності цих органів (їхніх посадових чи службових осіб), що полягають у надмірній тривалості та неефективності досудового слідства, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і шкодою. Як на правову підставу відшкодування моральної шкоди позивач посилається на частину 1 статті 1173 ЦК України.
За загальним правилом факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди й умовою цивільно-правової відповідальності. У зв`язку з цим, з`ясуванню підлягають обставини щодо шкоди, протиправної поведінки та причинного зв`язку між ними, вини особи. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Проте відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
Відповідно до приписів статей 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
На відміну від загальних норм статей 1166, 1167 ЦК України, що вимагають встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статті 1173 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади та його посадової або службової особи.
За таких обставин необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою.
Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду.
У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити:
- по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту;
- по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.
За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Позивач ОСОБА_1 стверджує, що обставинами (фактами), якими з боку ГУНП в Одеській області та Одеської обласної прокуратури їй було заподіяно моральної шкоди є тривале (майже 4,5 роки) неналежне здійснення досудового розслідування №12016160240003678 та контролю за його проведенням. Досудове розслідування з 2016 року здійснюється слідчими СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНПУ в Одеській області.
З матеріалів справи вбачається, що слідчим неодноразово надавались вказівки прокурором та слідчим управлінням щодо проведення оперативно-розшукових дій, що підтверджується листами ГУНП в Одеській області від 31.07.2017 р., листом Білгород-Дністровської місцевої прокуратури від 25.09.2018 р., листом Білгород-Дністровського ВП ГУНПУ в Одеській області від 04.12.2018 р., листом ГУНПУ в Одеській області від 20.02.2019 р., ГУНП в Одеській області Управління карного розшуку від 28.10.2020 р., листом ГУНП в Одеській області від 03.11.2020 р.
Оскільки позивач, як потерпіла бачила, що ці вказівки або зовсім не виконуються, або виконується частково, постійно подавала скарги, звернення до відповідачів. Так, позивачем до матеріалів справи додано її листування (скарги) протягом 2017-2020 років з слідчим органом, органами прокуратури та іншими державними органами і посадовими особами щодо невиконання слідчих дій у кримінальних провадженнях за фактом таємного викрадення майна позивача, скарги на бездіяльність працівників органів слідства.
Як наслідок, через неналежне, поверхневе розслідування кримінальних проваджень №12016160240003678 та № 12017160240000208 слідчого Нємченка В.І. за порушення ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України попереджено про неповну посадову відповідність.
Згодом слідство доручено слідчому Макарову О.В. Проте встановлено, що і ним було допущено тяганину у досудовому розслідуванні, слідчі дії проводяться епізодично, неефективно; слідчим не допитано свідка, а при допиті не поставлено питань, які визначені у письмових вказівках; процесуальним керівником слідчому Макарову О.В. неодноразово давались вказівки, які ним не виконувались. Проте, що слідчий Макаров О.В. самоусунувся від проведення досудового розслідування свідчить і те, що слідчий самостійно слідчі дії не проводить, а обмежується лише наданням доручень оперативному підрозділу щодо їх проведення. Загалом з травня 2019 р. слідчим Макаровим О.В. не проведено жодних слідчих дій, не заплановано їх проведення, з метою прийняття законного рішення у кримінальному провадженні, чим порушено вимоги ст. 28 КПК України щодо розумності строків проведення досудового розслідування. Крім того, місцевою прокуратурою неодноразово перед керівником СВ Білгород-Дністровського ВП Мащенком А.П. ініціювалось питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого. Проте ОСОБА_5 залишив без реагування відповідні пропозиції. Зазначено, що причинами та умовами, які сприяють недопущенню порушень з боку слідчого Макарова О.В. є неналежне та безвідповідальне ставлення до виконання службових обов`язків та відсутність дієвого контролю з боку керівництва, що породжує у слідчого ОСОБА_4 відчуття безкарності.
За порушення ст. 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, що виразилось у неналежному контролі за діями підпорядкованого слідчого при проведенні досудового розслідування, ОСОБА_6 суворо попереджено, що у випадках повторення подібних фактів до нього буде вжито міри дисциплінарного впливу.
Щодо обставини про неналежне проведення досудового слідства, про ставлення слідчих до потерпілої, про проведення процесуальних дій, в судовому засіданні дала показання свідок - адвокат Балашова О.В., яка на той час була захисником потерпілої ОСОБА_1 . Свідок пояснила, що слідство не працювало; приблизно 6 місяців взагалі не проводились жодні дії; слідчі дії, які мали бути проведено не проведено, а ті, яких позивач домоглась через звернення із скаргами вже з часом втратили свій зміст у їх проведенні. Потерпіла і так важко хворіла, мала на утриманні внуків, так як донька померла. Розуміла, що через відсутність проведення слідства втратить будь-яку можливість повернути викрадене. Планувала ці кошти витратити на утримання внуків. Тому таку безвідповідальність слідчих сприймала ще більш болючіше. Витрачала час на поїздки до м. Одеси з м. Білгород-Дністровський, кошти на написання скарг. А коли це все не давало результату важко переживала, що призводило до втрати здоров`я.
Суд зауважив, що сам лише факт притягнення слідчих до дисциплінарної відповідальності за неналежне проведення досудового розслідування не завжди може свідчити про заподіяння особі моральних страждань. Тому в даному випадку суд бере до уваги обставини (суть) за наявності яких відбулось притягнення до дисциплінарної відповідальності, тривалість цих діянь, а також їх результат. Як вбачається, потерпілій у кримінальному провадженні доводилось самостійно брати на себе в деякій мірі роль особи, що наполягає та просить провести слідчі дії з тією метою, щоб слідство проводилось, просити протягом кількох років вищестоячі органи вжити необхідних заходів, самій усе контролювати. Зазначена позиція для потерпілого у кримінальному провадженні не є прийнятною та вимагає зусиль, яких особа й не мала б витрачати, якби уповноважені особи діяли належним чином. Разом з тим, притягнення до відповідальності одного слідчого за неналежне проведення досудового розслідування цим не закінчилось. Другим слідчим також допущено тяганину у цьому досудовому слідстві, що призвело до його неефективності. При цьому, процесуальний керівник не зміг цьому запобігти та був попереджений, що у випадках повторення подібних фактів до нього також буде вжито відповідні заходи. Отже, наведена ситуація свідчить, що це не лише факт численних звернень позивача до правоохоронних органів щодо контролю за якістю розслідування чи незгоди потерпілої з процесуальними діями слідчих, процесуальних керівників, а конкретні факти бездіяльності посадових осіб.
Відповідачі не заперечували обставин притягнення слідчих до дисциплінарної відповідальності за неналежне проведення досудового розслідування, проте вважають, що це не є підставою визнання цих дій чи бездіяльності протиправними для застосування ч. 1 ст. 1173 ЦК України. Для того, щоб ці дії бути оцінені на предмет їх незаконності потерпіла мала оскаржувати їх за правилами ст. 303 КПК України. Так, ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.05.2017 р. (справа № 495/526/17) відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області Немченка В.І.
Питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, відповідно суд загальної юрисдикції самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази. Зазначене також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, при цьому судом враховано правові позиції Верховного Суду наведені в постановах по справі № 640/3837/17 від 10 жовтня 2018 року; № 638/14260/16 від 04 липня 2018 року; в рішенні по справі № 641/2328/17 від 04 липня 2018 року.
Право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування гарантовано статтею 303 КПК України. Але не залежно від реалізації позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, вона може ставити питання про відшкодування моральної шкоди за правилами ЦПК України.
Стверджуючи про необхідність попереднього судового рішення слідчого судді за правилами КПК України, яким має бути встановлено протиправність відповідних дій, рішень чи бездіяльності державного органу при здійснені кримінального провадження, як підстави для відшкодування шкоди, відповідач не врахував, що спірні деліктні правовідносини виникли у зв`язку з неможливість через неефективне і тривале розслідування повернути втрачене майно, втрачене здоров`я, тобто, через дії, які не опосередковуються регулюванням КПК України. Зокрема, арешт на викрадене майно й досі не накладено, а вилучені при обшуку речі повернуті підозрюваному.
У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та статті 10 ЦПК України зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. 
Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.
Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.
Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Аналіз положень статей 23, 1174 ЦК України свідчить про те, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості.
«Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір” – вказано у постанові КЦС ВС від 04.11.2020 р.
Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому при визначені розміру компенсації моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
У частині першій статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
З огляду на вищезазначене, у суду апеляційної інстанції не має відомостей про те, що держава провела об`єктивне та незалежне ефективне розслідування випадку заподіяння шкоди позивачу (позитивний процесуальний обов`язок).
За вищевказаний час відповідно до вимог КПК України орган досудового розслідування мав би прийняти відповідне процесуальне рішення. Таким чином, у зв`язку з такою тривалістю кримінального провадження ОСОБА_1 змушений відвідувати органи досудового розслідування та суду, звертатися з відповідними клопотаннями, що не входить до його звичайної діяльності та призводить до моральних страждань.
Оскільки Конвенція покликана захищати права, які є практичними й ефективними, порушення державою будь-якого з конвенційних обов`язків може зумовлювати необхідність присудження за це компенсації. Така компенсація може мати різні форми та встановлюватися, зокрема, залежно від виду порушення (наприклад, вирішення проблеми відповідальності держави за порушення права заявників на доступ до їхнього майна: рішення ЄСПЛ від 29 червня 2004 року щодо суті та від 13 липня 2006 року щодо справедливої сатисфакції у справі «Доган та інші проти Туреччини» (Dogan and Others v. Turkey), заява № 8803-8811/02 й інші; рішення ЄСПЛ від 16 червня 2015 року щодо суті у справі «Чірагов та інші проти Вірменії» (Chiragov and Others v. Armenia), заява № 13216/05, § 188-201; рішення ЄСПЛ від 16 червня 2015 року щодо суті у справі «Саргсян проти Азербайджану» (Sargsyan v. Azerbaijan), заява № 40167/06, § 152-242).
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).
Засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача.
При цьому Верховний Суд виходить із того, що згідно з частиною першою статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.
Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови.
У своїх рішення ЄСПЛ неодноразово наголошував, що розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, зокрема, складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі "Пелісьє і Сассі проти Франції" (Pelissier and Sassi v France); рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece), заява № 19773/92).
Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.
Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність тощо. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 646/7015/19, від 01 грудня 2021 року у справі № 308/14232/18, від 01 грудня 2021 року у справі № 180/2044/19, від 01 вересня 2021 року у справі № 545/2344/20, від 10 березня 2021 року у справі № 646/8234/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 638/6363/19.
Колегія суддів наголошує, що однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується суд апеляційної інстанції, встановив певні факти, які можуть свідчити про надмірну тривалість досудового розслідування.
Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.
При цьому суд обґрунтовано виходить з того, що наявне систематичне не прийняття відповідних рішень, що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача та надмірну тривалість досудового розслідування. Зазначений висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 08 квітня 2020 р. у справі № 638/14009/17.
Зважаючи на з`ясовані обставини, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що мають місце незаконні дії відповідачів, допущені його посадовими особами, такі як надмірна тривалість досудового слідства, обумовлена неефективними діями на досудовому розслідування, неефективність контролю за його проведенням. Факт цих дій підтверджується також притягненням винних до дисциплінарної відповідальності, який в даному разі не може вважатись достатньою підставою для відновлення порушених прав позивача.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнового) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження – емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).
Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.
Виходячи з вимог розумності та справедливості, з урахуванням тих обставин, що наведені вище, апеляційний суд вважає достатньою сатисфакцією стягнення з Держави грошової компенсації у розмірі 10 000 грн. Позивачкою рішення суду першої інстанції в частині суми стягнення не оскаржується.
За змістом положень ст.2, ст.167, ст.170 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Відповідно до п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
З урахуванням наведеного, Державна казначейська служба України, як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у даній справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі 910/23967/16 вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.
Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів (постанова Верховного Суду від 10 листопада 2021 року по справі №346/5428/17).
З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області у вказаній частині є обґрунтованими. З огляду на що, апеляційна скарга Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області підлягає частковому задоволенню.
Доводи викладені в апеляційних скаргах Одеської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Одеській області не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, та є такими, що зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа “Серявін та інші проти України” № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:
Апеляційні скарги Одеської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Одеській області – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області – задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2021 року– змінити.
Другий абзац резолютивної частини рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.10.2021 року викласти у такій редакції:
Стягнути із Державного бюджету України на користь на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 07.04.2023 року.
Головуючий:                                                                                О. В. Князюк
Судді:                                                                  А. П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе