Номер провадження: 22-ц/813/740/23 
Справа № 947/7898/20
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого - Громіка Р.Д.,
суддів - Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, 

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
09 квітня 2020 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом до ТДВ СК «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, посилаючись на те, що внаслідок ДТП, яка сталась 09 грудня 2019 року йому були завдані відповідачем збитки у розмірі 41761,35 грн, які відповідачі добровільно відмовляються відшкодовувати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТДОВ СК «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено частково. Стягнено з ТДОВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 вартість матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 29089 (двадцять дев`ять тисяч вісімдесят дев`ять) грн 83 коп. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 4803 (чотири тисячі вісімсот три) грн. 54 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнено з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 586 (п`ятсот вісімдесят шість) грн. 86 коп. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 95 (дев`яносто п`ять) грн 53 коп.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ТДВ СК «Альфа-Гарант» просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в оскаржуваному рішенні не наведено обставин які б могли спростувати аварійний сертифікат. Скаржник зазначає, що висновок №07-20 від 09 січня 2020 року на який посилається позивач не може бути належним та допустимим доказом, який може спростувати розрахунок, складений суб`єктом оціночної діяльності, та на підставі якого скаржником здійснено розрахунок страхового відшкодування.
Крім того, скаржник зазначає, що значна різниця у сумах в автотоварознавчих дослідження пояснюється тим, що експертом позивача значно завищено вартість необхідних для ремонту запчастин та матеріалів і відповідно ремонтних робіт. 
Скаржник зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а саме відсутні підстави для стягнення з нього витрат на проведення експертного висновку на замовлення позивача та 20% ПДВ від суми страхового відшкодування, та вважає за необхідне зменшити суму страхового відшкодування на вказані суми. 

Порядок розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ціна позову у вказаній цивільній справі становить менш ніж сто розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а таким чином, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року до серпня 2022 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 09 червня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 09 грудня 2019 року, близько 15:33 год, відповідач ОСОБА_2 рухаючись по вул. Ак. Вільямса, в м. Одесі, напроти буд. 59/8, керуючи автомобілем ТАТА LPT 613, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення п. 13.1 Правил дорожнього руху України, був неуважним, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з припаркованим автомобілем Nissan Leaf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
10 січня 2020 року Київський районний суд м. Одеси виніс постанову про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, якою відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Автомобіль Nissan Leaf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 08 жовтня 2019 року на праві власності належить позивачу ОСОБА_4 .
Відповідно до висновку експерта №07- 20 від 09 січня 2020 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Nissan Leaf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 09 грудня 2019 року визначається рівною 53629 (п`ятдесят три тисячі шістсот двадцять дев`ять) гривень 83 копійки.
За вказаний звіт позивачем було сплачено суму у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 коп, що підтверджується копією квитанції від 24 грудня 2019 року.
На час настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», відповідно до полісу ОСЦПВНТЗ серії AM №9888843 який був дійсний на момент ДТП, на підставі Закону України «Пре обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
11 грудня 2020 року позивачем до ТДВ СК «Альфа-Гарант», були подані заяви про страхове відшкодування з усіма необхідними документами.
03 березня 2020 року відповідач ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі вище вказаних документів сплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 11868 (одинадцять тисяч вісімсот шістдесят вісім) гривень 48 копійок, що не заперечувалось сторонами.
Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду згідно з якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Страховик у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Порядок відшкодування шкоди пов`язаний з пошкодженням транспортного засобу закріплений у ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де вказано, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
При вирішені даного спору судом першої інстанції прийнято до уваги наданий позивачем висновок №07-20 від 09 січня 2020, який є належним та допустимим доказом у справі, який підтверджує розмір завданої позивачу матеріальної шкоди, оскільки, останній, відповідає вимогам встановлених вимог та правил, та доказів зворотного з боку відповідача суду не надано.
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що відповідачем в ході розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами розмір відшкодування в сумі 11868,48 грн, яке було фактично виплачено за страховим актом, оскільки, з аварійного сертифікату не вбачається яким чином та за якою методикою вираховувалась вказана сума, тому судом першої інстанції правильно визнано не допустимими та таким, що не підтверджують поза розумним сумнівом достовірний розмір завданої позивачу шкоди.
Крім того, суд першої інстанції звернув увагу на те, що стороною відповідача в ході розгляду справи на підтвердження своїх заперечень, - не було заявлено клопотань в частині призначення у справі судової експертизи з визначення дійсної вартості завданого позивачу матеріального збитку та не спростовано надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог.
Разом з тим, стороною позивача в ході розгляду справи доведено розмір завданого матеріального збитку в сумі 53629,83 грн, що підтверджується висновком №07-20 від 09 січня 2020, який суд першої інстанції обґрунтовано вважав належним та допустимим доказом у справі, та який покладено в основу визначення суми завданого матеріального збитку позивачу при вирішенні даного спору, а також суд першої інстанції звернув увагу на те, що в ході розгляду справи стороною відповідача дану оцінку належними та допустимими доказами не спростовано.
Враховуючи викладене в сукупності, приймаючи до уваги викладені вище вимоги закону та вартість матеріального збитку, завданого позивачу, суму страхового відшкодування, яка вже виплачена страхувальником позивачу, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума страхового відшкодування в розмірі 29089,83 грн., яка розрахована наступним чином: 4507,00 грн (вартість ремонтно-відновлювальних робіт) + 4979,39 грн (вартість матеріалів) + 31471,92 грн (39339,90 - ПДВ 20%) (вартість нових складників) за мінусом 11868,48грн (сума фактичної виплати відшкодування страховиком).
Відповідно до п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.
Статтею 1194 ЦК України передбачено особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Ураховуючи те, що згідно з пунктом 8.6 Методики величина втрати товарної вартості транспортного засобу враховує втрату товарного вигляду транспортного засобу, можна вважати, що пункт 32.7 статті 32 Закону також виключав виплату страховиком потерпілій особі і відповідного відшкодування шкоди у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу.
Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).
Тобто величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюється як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.
Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, згідно з підпунктом "е" цього пункту величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується у разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо).
Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, що впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, стекол, шин, тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.
Саме такі правові висновки наведені в Постанові Верховного Суду України №6-49цс14 від 04 червня 2014 року.
З висновку експерта №07-20 від 09 січня 2020 року вбачається, що втрата товарної вартості складає 4803,54 грн, доказів того, що автомобіль не зазнав погіршення зовнішнього вигляду, а лише були замінені окремі деталі судові відповідачем не надано.
Оскільки страховиком відповідно до п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодовуються втрати товарної вартості, то обов`язок по виплаті різниці між страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди лежить на відповідачеві ОСОБА_2 та яка складає: 4803,54 грн = 53 629,83 грн. грн (матеріальний збиток) - 48 826,29 грн (страхове відшкодування).
Отже відповідач ОСОБА_2 повинен виплатити позивачу матеріальну шкоду у розмірі 4803 ( чотири тисячі вісімсот три) гривні 54 копійки.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх часткового задоволення.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав. 
Щодо доводів апеляційної скарги, щодо не згоди в висновками експертизи, колегія суддів зазначає, що жодних належних та допустимих доказів, що даний висновок є необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, скаржником не надано.
Більше того, скаржником не надано жодних доказів, що експертом позивача значно завищено вартість необхідних для ремонту запчастин та матеріалів і відповідно ремонтних робіт, а саме доказів ринкової вартості необхідних для ремонту запчастин та матеріалів тощо.
Скаржником також не подавалось клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи.
Враховуючи вищевикладене, в колегії суддів відсутні підстави вважати вищезазначений висновок необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності.
Також, безпідставним є посилання скаржника на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а саме відсутні підстави для стягнення з нього витрат на проведення експертного висновку на замовлення позивача та 20% ПДВ від суми страхового відшкодування, та необхідне зменшити суму страхового відшкодування на вказані суми, оскільки судом першої інстанції в суму страхового відшкодування не включено зазначені скаржником показники. 
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 09 червня 2023 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький