ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/8919/22                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 травня 2023 року                                                                                            м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Єгорової Н.М.,
суддів                              - Федотова І.В., Чаку Є.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області та ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИЛА:
У грудні 2022 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, яким, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, оформлене листом від 27 жовтня 2022 року № 8983-8358/Б-02/8-2500/22, про відмову у перерахунку та переведенні на пенсію державного службовця згідно з ст. 37 Закону України "Про державну службу";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з 28 вересня 2021 року у розмірі 90% місячного заробітку, на підставі довідок Фонду комунального майна Чернігівської міської ради від 15 вересня 2021 року №7-4/468 та від 17 вересня 2021 року №7-4/473 та виплатити всю заборгованості без обмеження граничного розміру з 28 вересня 2021 року.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року адміністративний позов задоволено частково: 
- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" з 28 вересня 2021 року;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити і здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у розмірі 60% місячного заробітку на підставі довідок про складові заробітної плати, виданих Фондом комунального майна Чернігівської міської ради від 15 вересня 2021 року №7-4/468 та від 17 вересня 2021 року №7-4/473 з 28 вересня 2021 року.
- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено;
- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 330,80 грн. сплачений відповідно до квитанції від 08.12.2022.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права та не надано належну правову оцінку доказам.
Звернув увагу суду на ту обставину, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року по справі №620/14962/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області лише зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби 22 роки 7 місяців 14 днів, інші зобов`язання відсутні. 
Додатково зазначив, що судом першої інстанції залишено без уваги доводи відповідача про те, що надані позивачем довідки від 15 вересня 2021 року №7-4/468 та від 17 вересня 2021 року №7-4/473 видані неуповноваженим органом, а саме органом місцевого самоврядування.
Позивач подав до суду відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують висновки суду першої інстанції.
Також не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити його виклавши третій абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції: "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з 28 вересня 2021 року у розмірі 90% місячного заробітку, на підставі довідок Фонду комунального майна Чернігівської міської ради від 15 вересня 2021 року №7-4/468 та від 17 вересня 2021 року №7-4/473, та виплатити всю заборгованості без обмеження граничного розміру з 28 вересня 2021 року.
Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав заперечень щодо переведення позивача на пенсію державного службовця в розмірі 90% місячного заробітку та виплати заборгованості з 28 вересня 2021 року. Крім того судом першої інстанції не врахована правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 10 лютого 2021 року по справі №825/1453/18 відповідно до якої розмір пенсії визначається не менше як 80 % заробітної плати працюючого державного службовця. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та з 06 березня 201 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно з копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9-11).
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року по справі № 620/14962/21, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, викладене в листі від 08 жовтня 2021 року № 2500-0204-8/51603, про відмову у перерахунку пенсії державного службовця за ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723- XII та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби 22 роки 7 місяців 14 днів. (а.с.13-19).
На звернення позивача, що зареєстроване 21 жовтня 2022 року за №8358/Б-2500-22 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області листом від 27 жовтня 2022 року №8983-8358/Б-02/8-2500/22 повідомило, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року по справі № 620/14962/21 проведено перерахунок пенсії та зараховано до стажу державної служби 22 роки 7 місяців 14 днів, інші зобов`язання у вказаному рішенні відсутні (а.с. 20).
Вважаючи протиправним лист Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 27 жовтня 2022 року № 8983-8358/Б-02/8-2500/22 про відмову у перерахунку та переведенні на пенсію державного службовця згідно з ст. 37 Закону України "Про державну службу" позивач звернувся до суду з позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що право позивача на пенсію за ст. 37 Закону України "Про державну службу" встановлено рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року у справі № 620/14962/21, а отже, обставини, встановлені вказаним рішенням не підлягають доказуванню. Крім того суд зазначив, що для належного захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача призначити і здійснити нарахування й виплату позивачу пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках від 15 вересня 2021 року №7-4/468 та від 17 вересня 2021 №7-4/473.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).
Відповідно до п. 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII), крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.
Зокрема, п. 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Як вбачається зі змісту постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року по справі №620/14962/21 встановлено, що ОСОБА_1 у період з 17 вересня 2002 року по 14 липня 2015 року обіймав різні посади в Чернігівській міській раді. 
Також суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року, зазначив, що період роботи в органах місцевого самоврядування на різних посадах в Чернігівській міській раді зараховується до стажу державної служби, оскільки ОСОБА_1 перебував на посадах голови структурного підрозділу, головного спеціаліста відділу, заступника міського голови органу місцевого самоврядування.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року на підставі трудової книжки позивача встановлено, що ОСОБА_1 з 05 березня 2013 року по 14 липня 2015 року обіймав посаду голови фонду комунального майна Чернігівської міської ради, що є останнім місцем роботи прирівняної до державної служби.
Отже станом на 01 травня 2016 року (день набрання чинності Закону № 889-VIII) позивач не займав посаду державної служби чи прирівняної до неї, водночас з урахуванням рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року, станом на 14 липня 2015 року позивач мав понад 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, а тому має право на призначенні пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII.
Крім того суд апеляційної інстанції звертає увагу, що станом на 28 вересня 2021 року, дата первісного звернення з заявою про переведення на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII позивач досяг 62 річного віку.
Водночас колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що право позивача на пенсію за ст. 37 Закону України "Про державну службу" встановлено рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року у справі № 620/14962/21, оскільки ні рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року, ні постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року по справі №620/14962/21 не містить зазначених висновків. 
Стосовно доводів позивача про наявність підстав для призначення йому пенсії в розмірі 90% місячного заробітку та не врахування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду викладеної в постанові від 10 лютого 2021 року №825/1453/18, колегія суддів зазначає наступне.
Як зазначено вище, ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII (в редакції чинній на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії державного службовця) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Доводи апелянта про те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 37 Закону № 3723-XII в редакції від 16 грудня 1993 рік, яка передбачала призначення пенсії державним службовцям в розмірі не більше 90% сум посадового (чинного) окладу з урахуванням надбавок, передбачених цим Законом, без обмеження граничного розміру пенсії, колегія суддів вважає помилковими, оскільки за правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у рішенні "Великода проти України" (№ 43331/12), законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Отже оскільки станом на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії державного службовця ст. 37 Закону № 3723-XII передбачала призначається пенсії державного службовця в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача призначити пенсію у розмірі 90% місячного заробітку задоволенню не підлягають.
Стосовно доводів позивача про те, що відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної в постанові від 10 лютого 2021 року по справі №825/1453/18 розмір пенсії визначається не менше, як 80 % заробітної плати працюючого державного службовця, то колегія суддів вважає їх помилковими оскільки Верховний Суд у зазначеній справі не надавав оцінки відсотковому розміру пенсії, а вирішував спір, щодо наявності підстав для зарахування стажу роботи на посадах в органах місцевого самоврядування до стажу державного службовця та наявності підстав для призначення пенсії на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII.
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для призначення позивачу пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII з 28 вересня 2021 року, оскільки, як встановлено судом рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року по справі № 620/14962/21, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, викладене в листі від 08 жовтня 2021 року № 2500-0204-8/51603 про відмову у перерахунку пенсії державного службовця за ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723- XII та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби 22 роки 7 місяців 14 днів, інших вимог зобов`язального характеру рішення не містить.
Водночас повторно з заявою про переведення на пенсію державного службовця позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області 21 жовтня 2022 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Отже враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 21 жовтня 2022 року призначити і здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у розмірі 60% місячного заробітку на підставі довідок про складові заробітної плати Фонду комунального майна Чернігівської міської ради від 15 вересня 2021 року №7-4/468 та від 17 вересня 2021 року №7-4/473.
Щодо доводів відповідача про неврахування судом першої інстанції того, що довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця видані органом місцевого самоврядування, а тому не можуть бути враховані, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622, пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Згідно з п. 5 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.
Постановою Правління Пенсійного фонду України від 17 січня 2017 року №1-3 "Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08 лютого 2017 року за №180/30048, затверджені форми довідок про заробітну плату для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про державну службу" пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII "Про державну службу" (далі - Постанова №1-3).
Водночас довідки Фонду комунального майна Чернігівської міської ради від 15 вересня 2021 року №7-4/468 та від 17 вересня 2021 року №7-4/473 (а.с. 21-22) відповідають вимогам Постанови №1-3, зауважень щодо їх оформлення та обов`язкових реквізитів відповідачем не висловлено. 
Твердження останнього про те, що вони видані органом місцевого самоврядування, а не органом державної служби, колегією суддів оцінюється критично, оскільки, як встановлено судом, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року №620/14962/21 зараховано час роботи позивача, зокрема, на посаді голови Фонду комунального майна Чернігівської міської ради до стажу державної служби, а відтак Фонд комунального майна Чернігівської міської ради був уповноважений видавати ОСОБА_1 зазначені довідки.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи цей спір, не врахував всіх обставин справи та доказів наданих сторонами, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати і позов задовольнити частково.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів виходить з положень ст. 139 далі - КАС України.
Відповідно до ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3).
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 6).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії посвідчення від 27 липня 2022 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".
Отже судові витрати розподілу та присудженню не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області - задовольнити частково.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року - скасувати.
Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723- XII на підставі заяви отриманої 21 жовтня 2022 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (ідентифікаційний код 21390940, місцезнаходження: 14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, буд. 83 А) з 21 жовтня 2022 року призначити і здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у розмірі 60 % місячного заробітку на підставі довідок про складові заробітної плати Фонду комунального майна Чернігівської міської ради від 15 вересня 2021 року №7-4/468 та від 17 вересня 2021 року №7-4/473.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Судові витрати розподілу та присудженню не підлягають

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

          Суддя-доповідач                                                                                Н.М. Єгорова

Судді                                                                                                      І.В. Федотов

                                                                                                              Є.В. Чаку