ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Біньковська Н.В.

29 травня 2023 року	Львів	Справа № 354/1083/21 пров. № А/857/5466/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 січня 2023 року у справі № 354/1083/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Карпатський національний природний парк про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В :
03.08.2021р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, у якому просила суд: 
- визнати протиправним та скасувати п.112 рішення від 27.05.2021р. №151-10/2021 в частині відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд уч. Паленина, с. Микуличин; 
- зобов`язати надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою вищевказаної земельної ділянки. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.01.2023р. в  позові відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.01.2023р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задововлити повністю.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
20.04.2021р. ОСОБА_1 звернулася до Яремчанської міської ради Івано-Франківської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,25 га, яка розташована в уч. Паленина с. Микуличин Яремчанської міської ради. При цьому, позивач долучила графічні матеріали з публічної кадастрової карти України з бажаним місцем розташування земельної ділянки та копію документів, що посвідчують особу.
Крім того, 20.04.2021р. ОСОБА_1 звернулася до Карпатського національного природного парку із заявою щодо погодження вилучення земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Микуличин (урочище Паленина) для подальшої приватизації.
17.05.2021р. Карпатський національний природний парк листом №238 повідомив ОСОБА_1 про те, що згідно поданих документів, а саме викопіювання з кадастрової карти України, спірна земельна ділянка, яка знаходиться в с. Микуличин, Надвірняський район, полонина «Паленина», накладається на землі надані Карпатському національному природному парку в постійне користування, Підліснівского ПОНДВ квартал №15, виділ №5.
27.05.2021р. Рішенням Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №151-10/2021 (п.112) відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Микуличин (урочище Паленина) Яремчанської міської ради. Підстава - земельна ділянка, вказана позивачем у викопіюванні з публічної кадастрової карти України знаходиться на території Карпатського національного природного парку (Підліснівське природоохоронне науково-дослідне відділення, квартал №15, виділ №5) (а.с.9)
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Із змісту ч.6,ч.7 ст.118 Земельного кодексу України видно, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Наведеними положеннями чинного законодавства чітко визначені як підстави, порядок, строки, процедура надання відповідачем дозволу зацікавленим громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, так і чітко визначені порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, а так само і форма прийнятих відповідних рішень.
Так, за результатами розгляду відповідного клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або надати відмову у наданні такого дозволу.
Проте, така відмова повинна бути вмотивована, оформлена належним чином та прийнята виключно з підстав, встановлених ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.
В ст.43 Земельного кодексу України, визначено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
ст.44 Земельного кодексу України чітко передбачено, що до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва)
Згідно ст.46-1 Земельного кодексу України, землі територій та об`єктів природно-заповідного фонду використовуються з урахуванням обмежень у їх використанні, визначених відповідно до Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та положеннями про ці території, об`єкти.
ст.83, ст.84 Земельного кодексу визначено, що у приватну власність не можуть бути передані землі під об`єктами природо-заповідного фонду.
Відповідно до ч.4 ст.7 Закону України «Про природо-заповідний фонд України», до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Судом першої інстанції встановлено, що Карпатський національний природний парк, відноситься до об`єктів природно-заповідного фонду, який створений постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1980р. №376. (ст.3 Закону України «Про природно-заповідний фонд»). Межі Парку затверджено додатком до цієї постанови.
29.12.2001р. Карпатський національний природний парк отримав Державний акт на право постійного користування землею площею 5 332,19 гектарів, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування за №000006, бланк серії І-ІФ №002772, а також план зовнішніх меж землекористування.
Будь-яких доказів про припинення землекористування чи зміну меж цієї земельної ділянки у встановленому порядку матеріали справи не містять. Не додано таких і під час апеляційного перегляду.
Отже, ОСОБА_1 при зверненні до Яремчанської міської ради Івано-Франківської області  із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд було відомо про те, що спірна земельна ділянка площею  0,25  га, яка розташована в урочищі Паленина с. Микуличин Яремчанської міської ради знаходиться на території та перебуває у користуванні Карпатського національного природного парку, у зв`язку із чим позивач і зверталась до третьої особи за погодженням про вилучення спірної земельної ділянки.
ч.6 ст.118 ЗК України передбачено, серед іншого, що до клопотання додається погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Однак, такого погодження позивач не надав.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про відсутність технічних документів про встановлення земель Парку в натурі на місцевості, не визначення і присвоєння відповідного кадастрового номера земель та відсутність документів про реєстрацію права користування земель Парку в реєстрі речових прав нерухомого майна України, враховуючи норму ч.4 ст.7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», якою передбачено, що до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянт не розмежовує загальний підхід набуття земельної ділянки із можливістю набуття земельної ділянки, яка належить до земель природно заповідного фонду чи яка перебуває у користуванні інших осіб. Тобто, спірна земельна ділянка, належить до земель природно-заповідного фонду, яка перебуває у постійному користуванні Карпатського національного природного парку на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 27.12.2001р. № I-IФ № 002772. Тому, в даному випадку, позив не могла та не може використовувати спірну земельну ділянку тривалий час під сінокос, випас худоби тощо, оскільки вона перебуває в постійному користуванні третьої особи.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Яремчанської міської ради Івано-Франківської області діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також,  п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 січня 2023 року у справі № 354/1083/21- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 29.05.2023р